ПРОЕКТ
Вноситься 
Кабінетом Міністрів України

М. АЗАРОВ
“     ” 			2010 р.

Податковий кодекс України 

Розділ І	Загальні положення                                                          	
Розділ ІІ    	Адміністрування податків, зборів (обов’язкових платежів)	
Розділ ІІІ     	Податок на прибуток підприємств                             	
Розділ ІV     	Податок на доходи фізичних осіб                               	
Розділ V      	Податок на додану вартість                                         	
Розділ VI	Акцизний податок                                                         	
Розділ VII	Податок на транспортні засоби                                  	
Розділ VIIІ     	Екологічний податок                                                    	
Розділ ІХ	Рентна плата за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзит трубопроводами природного газу та аміаку територією України                            	
Розділ Х	Рентна плата за нафту, природний газ і газовий конденсат, що видобуваються в Україні 	
Розділ XI	Плата за користування надрами                                	
Розділ XII	Місцеві податки і збори                                                	
Розділ XIІІ	Плата за землю                                                               	
Розділ ХІV	Спеціальні податкові режими                                     	
Розділ XV	Збір за користування радіочастотним ресурсом України                                                          	
Розділ XVI	Збір за спеціальне використання води                      	
Розділ XVIІ	Збір за спеціальне використання лісових ресурсів  	
Розділ XVIII	Особливості оподаткування платників податків в умовах дії угоди про розподіл продукції                                 	
Розділ XІХ	Прикінцеві та перехідні положення                           	

Розділ І. Загальні положення

Стаття 1. Сфера дії Податкового кодексу України 
 
1.1 Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у процесі встановлення, зміни та скасування податків та зборів в Україні, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов’язки, компетенцію контролюючих органів і повноваження їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
1.2. Відносини, що виникають у зв’язку з оподаткуванням операцій з переміщення товарів через митний кордон України, регулюються цим Кодексом та законами з питань митної справи. 
1.3. У цьому Кодексі терміни „податок”, „податки” означають усі види податків та зборів, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 2. Внесення змін до Податкового кодексу України та спеціальних законів з питань оподаткування

2.1. Зміна положень цього Кодексу або законів з питань оподаткування може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу або відповідного спеціального закону з питань оподаткування.
2.2. У разі коли внесений до Верховної Ради України законопроект регулює положення, встановлені цим Кодексом, такий проект повинен подаватися як проект закону про внесення змін до цього Кодексу.
2.3. Кожен законопроект, внесений до Верховної Ради України, протягом семи днів подається до комітету Верховної Ради України, що відповідає за проведення податкової політики, для проведення експертизи на предмет  регулювання ним відносин, визначених статтею 1 цього Розділу.

Стаття 3. Податкове законодавство України 

3.1. Податкове законодавство України складається з цього Кодексу, Митного кодексу України (у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням операцій з переміщення товарів через митний кордон України), законів України, що регулюють відносини, передбачені статтею 1 цього Розділу; міжнародних договорів, якими регулюються питання оподаткування, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України; нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та органів державної податкової та митної служб України, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та інших законів з питань оподаткування; рішень органів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, прийнятих відповідно до цього Кодексу та інших законів з питань оподаткування.
3.2. Акти податкового законодавства України застосовуються лише у частині, що не суперечить положенням Конституції України та цього Кодексу.
3.3. Якщо міжнародним договором України, згода на обов’язковість якого надана Верховною Радою України, а також укладеними Україною угодами про розподіл продукції встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені податковим законодавством України, застосовуються правила міжнародного договору або відповідної угоди про розподіл продукції.
3.4. Контролюючі органи надають податкові консультації та податкові роз’яснення у порядку визначеному розділом ІІ цього Кодексу. Такі податкові консультації та податкові роз’яснення не є обов’язковими для платників податків.

Стаття 4. Основні засади податкового законодавства України 

4.1. Податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах:
4.1.1) загальність оподаткування – кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені законами з питань оподаткування та митної справи податки та збори, платником яких вона визнається;
4.1.2) рівність  усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації – забезпечення однакового підходу до усіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу;
4.1.3) невідворотність настання визначеної законодавством відповідальності у разі порушення податкового законодавства;
4.1.4) гармонійне поєднання інтересів держави та платників податків –урегулювання конфлікту інтересів, спричиненого неоднозначним (множинним) трактуванням прав і обов'язків платників податків або контролюючих органів здійснюється на засадах пріоритету інтересів людини; 
4.1.5) фіскальна достатність – встановлення податків та зборів з урахуванням необхідності досягнення збалансованості видатків бюджету з його доходами; 
4.1.6) соціальна справедливість – установлення податків та зборів відповідно до фактичної платоспроможності платників податків; 
4.1.7) економічна ефективність – податки та збори не повинні перешкоджати ефективному розподілу економічних ресурсів; 
4.1.8) економічність оподаткування - установлення податків та зборів, обсяг надходжень від сплати яких до бюджету значно перевищує витрати на їх адміністрування; 
4.1.9) стабільність – зміни до ставок податків та зборів та механізму їх адміністрування не можуть вноситися пізніше, ніж за шість місяців до початку нового бюджетного року, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; 
4.1.10) рівномірність та зручність сплати – установлення строків сплати податків та зборів, виходячи із необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів усіх рівнів для фінансування видатків та зручності їх сплати платниками;
4.1.11) єдиний підхід – визначення на законодавчому рівні усіх обов'язкових елементів податку. 
4.2. Податки та збори, справляння яких не передбачено цим Кодексом, сплаті не підлягають.
4.3. Податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів усіх рівнів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.
4.4. Установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюється відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим і сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією та законами України.
	
Стаття 5. Співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами

5.1. Поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та іншими законами з питань оподаткування та митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Розділу.
5.2. У разі коли норми інших законодавчих актів суперечать нормам цього Кодексу та/або законів з питань оподаткування та митної справи, застосовуються норми цього Кодексу та/або законів з питань оподаткування та митної справи. 

Стаття 6. Дія актів податкового законодавства у часі

6.1. Акти податкового законодавства набирають чинності з моменту їх введення у дію в установленому порядку. 
6.2. Акти податкового законодавства втрачають чинність у разі:
6.2.1) закінчення строку, на який вони приймалися;
6.2.2) скасування або визнання їх такими, що втратили чинність;
6.2.3) набрання чинності актом податкового законодавства, що в інший спосіб  регулює відносини, що були урегульовані раніше;
6.2.4) набрання законної сили рішенням суду про визнання судом акта податкового законодавства недійсним.
6.3. У разі коли податкові правовідносини виникли раніше і регулювалися актом податкового законодавства, що втратив чинність, новий акт податкового законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Стаття 7. Визнання невідповідності актів податкового законодавства цьому Кодексу

7.1. Визнання акта податкового законодавства таким, що не відповідає цьому Кодексу, здійснюється у разі, коли такий акт:
7.1.1) виданий органом, який не має права згідно з цим Кодексом видавати акти податкового законодавства, або виданий з порушенням установленого порядку видання таких актів;
7.1.2) відміняє чи обмежує права платників податків, податкових агентів, їх представників або повноваження контролюючих органів та їх посадових осіб, визначених цим Кодексом;
7.1.3) установлює обов’язки, що не передбачені цим Кодексом, чи змінює визначений цим Кодексом зміст обов’язків учасників відносин, що регулюються цим Кодексом, інших осіб, обов’язки яких визначені цим Кодексом;
7.1.4) забороняє вчинення передбачених цим Кодексом дій платниками податків, податковими агентами, їх представниками, контролюючими органами або їх посадовими особами;
7.1.5) дозволяє чи допускає дії, заборонені цим Кодексом;
7.1.6) змінює встановлені цим Кодексом засади, умови, послідовність чи порядок дії учасників відносин, що регулюються податковим законодавством, інших осіб, обов’язки яких визначені цим Кодексом;
7.1.7) змінює зміст понять і термінів, визначених у цьому Кодексі, чи застосовує такі поняття та терміни в іншому значенні, ніж це передбачено цим Кодексом;
7.2. Акт податкового законодавства визнається таким, що не відповідає цьому Кодексу, за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених частиною першою цієї статті. 

Стаття 8. Поняття податку та збору
 
8.1. Податком є обов'язковий, безумовний, індивідуально безвідплатний платіж, що справляється з платників податків у формі відчуження грошових коштів або інших матеріальних активів, у тому числі при виконанні угод про розподіл продукції, що належать їм на правах власності, оперативного управління чи господарського відання, з метою забезпечення діяльності держави та територіальних громад.
8.2. Збором (платою, внеском) є обов'язковий платіж, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.
8.3. Не визнаються податком або збором платежі, що не визначені цим Кодексом як податки або збори.
8.4. Сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом або законами з питань оподаткування та митної справи порядку, становить податкову систему України.

Стаття 9. Загальні засади встановлення податків 

9.1. Під час встановлення податку обов'язково визначаються такі елементи:
платники податку; 
об'єкт оподаткування;
база оподаткування;
ставка податку;
порядок обчислення податку;
податковий період;
строк та порядок сплати податку;
строк та порядок складення і подання звітності про обчислення і сплату податку; 
момент виникнення податкових зобов`язань;
інші елементи (виключно для визначення місцевого податку чи збору).

9.2. Під час встановлення податку можуть передбачатися підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування.
9.3. Елементи податку, визначені в пункті 9.1 цієї статті, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування визначаються виключно цим Кодексом, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 10. Види податків та зборів

10.1. В Україні установлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. 
10.2. До загальнодержавних належать податки та збори, що установлені цим Кодексом і є обов’язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
10.3. До місцевих належать податки та збори, що установлені відповідно до пункту 4.4. статті 4 цього Розділу рішеннями сільських, селищних і міських рад в межах їх повноважень і є обов’язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Стаття 11. Загальнодержавні податки та збори

11.1. До загальнодержавних належать такі податки та збори:
11.1.1) податок на прибуток підприємств;
11.1.2) податок на доходи фізичних осіб;
11.1.3) податок на додану вартість;
11.1.4) акцизний податок;
11.1.5) податок на транспортні засоби;
11.1.6) екологічний податок;
11.1.7) рентна плата за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктоводами, транзитне транспортування трубопроводами природного газу та аміаку територією України;
11.1.8) рентна плата за нафту, природний газ і газовий конденсат, що видобуваються в Україні;
11.1.9) плата за користування надрами;
11.1.10) плата за землю;
11.1.11) збір за користування радіочастотним ресурсом України;
11.1.12) збір за спеціальне використання води;
11.1.13) збір за спеціальне використання лісових ресурсів;
11.1.14) єдиний податок;
11.1.15) фіксований сільськогосподарський податок;
11.1.16) збір на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства (застосовується до 31 грудня 2014 року);
11.1.17) мито;
11.1.18) збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, крім електроенергії, виробленої кваліфікованими когенераційними установками;
11.1.19) збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності.
11.2. Відносини, що пов’язані із установленням та справлянням мита, регулюються митним законодавством, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
11.3. Порядок зарахування загальнодержавних податків та зборів до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим і місцевих бюджетів визначається бюджетним законодавством.
11.4. Розмір та механізм справляння збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію встановлюються Кабінетом Міністрів України разом з Національною комісією регулювання електроенергетики України.
11.5. Розмір та механізм справляння збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Стаття 12. Місцеві податки та збори

12.1. До місцевих податків належить:
12.1.1) податок з реклами.
12.2. До місцевих зборів належать:
12.2.1) збір за здійснення деяких видів підприємницької діяльності;
12.2.2) збір за місця для паркування транспортних засобів (застосовується до 31 грудня 2013 року);
12.2.3) туристичний збір;
12.2.4) ринковий збір (застосовується до 31 грудня 2013 року).
12.3. Місцеві ради обов’язково установлюють податок  з реклами, ринковий збір, збір за провадження деяких видів підприємницької діяльності.
12.4. Місцеві ради самостійно вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо установлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
12.5. Установлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.
12.6. Порядок зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів визначається бюджетним законодавством.

Стаття 13. Спеціальні податкові режими

13.1. Спеціальні податкові режими Установлюються цим Кодексом, і застосовуються у випадках і порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами з питань оподаткування та митної справи.
13.1.1. Спеціальний податковий режим – це система заходів, що визначає особливий порядок оподаткування окремих категорій господарюючих суб'єктів, а також суб'єктів господарювання, що провадять свою діяльність на певній території, який запроваджується державою для досягнення чітко визначених цілей.
13.1.2. Спеціальний податковий режим може передбачати особливий порядок визначення елементів податку та збору, звільнення від сплати окремих податків та зборів, визначених статтями 11 та 12 цього Розділу.
13.1.3. Не визнаються спеціальними режимами податкові режими, що не визначені такими цим Кодексом
13.2. До спеціальних податкових режимів належать:
13.2.1) спрощена система оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва;
13.2.2) фіксований сільськогосподарський податок;
13.2.3) спеціальний режим оподаткування суб’єктів господарювання, які реалізують інвестиційні проекти на території спеціальних (вільних) економічних зон;
13.2.4) спеціальний режим оподаткування суб’єктів господарювання, що реалізують інвестиційні проекти на територіях пріоритетного розвитку;
13.2.5) спеціальний режим оподаткування технологічних парків, їх учасників та спільних підприємств, що реалізують проекти технологічних парків.

Стаття 14. Повноваження Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільських, селищних та міських рад щодо податків та зборів.

14.1. Верховна Рада України установлює на території України загальнодержавні податки та збори та визначає:
14.1.1) перелік загальнодержавних податків та зборів;
14.1.2) перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільських, селищних та міських рад;
14.1.3) положення, що зазначені в пунктах 9.1 - 9.2 статті 9 цього Розділу щодо загальнодержавних податків та зборів;
14.1.4) положення, що зазначені в пунктах 9.1- 9.2 статті 9  цього Розділу щодо місцевих податків та зборів.
14.2. До повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Криму належить:
14.2.1) установлення на території Автономної Республіки Крим загальнодержавних податків та зборів, зазначених у підпунктах 11.1.5 і 11.1.9 пункту 11.1 статті 11 цього Розділу, у межах їх граничних ставок, визначених цим Кодексом або законами з питань оподаткування;
14.2.2) зміна розміру ставок податків та зборів, передбачених у підпункті 14.2.1 пункту 14.2 цієї статті, у межах їх граничних ставок, визначених цим Кодексом або законами з питань оподаткування, у порядку, установленому цим Кодексом;
14.2.3) визначення розміру додаткових податкових пільг у межах сум, що надходять до бюджету Автономної Республіки Крим.
14.3. До повноважень сільських, селищних, міських рад щодо місцевих податків та зборів належить:
14.3.1) прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів з одночасним затвердженням положення про порядок справляння кожного виду місцевого податку чи збору;
14.3.2) підготовка та прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів здійснюється з урахуванням вимог Закону України “Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”;
14.3.3) встановлення місцевих податків та зборів, за наявності об’єктів оподаткування або умов, пов'язаних із встановленням таких податків та зборів, у межах граничних розмірів ставок та з урахуванням особливостей їх визначення, встановлених цим Кодексом; 
14.3.4) прийняття до початку наступного бюджетного періоду рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників та яке набирає чинності з початку зазначеного періоду. Таке рішення офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 серпня року, що передує плановому. В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим;
14.3.5) офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є актом законодавства з питань оподаткування місцевими податками та зборами;
14.3.6) у положенні про порядок справляння кожного виду місцевого податку чи збору відповідно до норм цього Кодексу визначаються елементи податку відповідно до статті 9 цього Розділу; 
14.3.7) у положенні також зазначаються відповідні статті цього Кодексу, згідно з якими платники місцевих податків та зборів, що визначені у рішенні як податкові агенти несуть відповідальність за порушення податкового законодавства та законодавства з питань оплати праці;
14.3.8) копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів та положення про порядок їх справляння надсилається у десятиденний строк до органу державної податкової служби, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів;
14.3.9) центральний орган державної податкової служби затверджує форми податкових розрахунків з місцевих податків та зборів згідно порядку, встановленому цим Кодексом, а у разі потреби надає методичні рекомендації щодо їх заповнення;
14.3.10) у разі коли сільська, селищна або міська рада не затвердила рішення про встановлення відповідних місцевих податків та зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням мінімальної ставки місцевих податків та зборів та з урахуванням коефіцієнтів, визначених цим Кодексом;
14.3.11) сільська, селищна та міська рада, яка прийняла рішення про встановлення місцевого податку чи  збору, має право:
а) скасовувати або зупиняти справляння місцевого податку чи збору, крім місцевих податків та зборів, що є обов'язковими для встановлення згідно з нормами цього Кодексу;
б) установлювати стосовно окремих об’єктів оподаткування пільгові ставки місцевих податків та зборів, що не є обов’язковими згідно з нормами цього Кодексу;
Пільги із сплати місцевих податків та зборів визначаються лише у межах сум, що надходять до відповідних місцевих бюджетів;
14.3.12) не дозволяється встановлювати пільгові ставки місцевих податків та зборів для юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців або звільняти їх від сплати таких податків та зборів.

Стаття 15. Усунення подвійного оподаткування

15.1. Доходи, отримані резидентом України (крім фізичних осіб) з джерел за межами України, враховуються під час визначення його об’єкта та/або бази оподаткування у повному обсязі.
15.2. При визначенні об’єкта та/або бази оподаткування витрати, здійснені резидентом України (крім фізичних осіб) у зв’язку з отриманням доходів з джерел походження за межами України, враховуються у порядку і розмірах, встановлених цим Кодексом.
15.3. Доходи, отримані фізичною особою – резидентом з джерел походження за межами України включаються до складу загального річного оподаткованого доходу, що підлягає оподаткуванню в Україні. 
15.4. Суми податків та зборів, сплачені за межами України, зараховуються під час розрахунку податків та зборів в Україні за правилами, встановленими цим Кодексом (за наявності міжнародного договору, згода на обов‘язковість якого надана Верховною Радою України).
15.5. Для отримання права на зарахування податків та зборів, сплачених за межами України, платник зобов'язаний отримати від державного органу країни, де отримується такий дохід (прибуток), уповноваженого справляти такий податок, довідку про суму сплаченого податку та збору, а також про базу та/або об’єкт оподаткування. Зазначена довідка підлягає легалізації у відповідній країні, відповідній закордонній дипломатичній установі України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Стаття 16. Визначення понять

16.1. У цьому Кодексі поняття вживаються в такому значенні:

16.1.1) активи – у значенні, наведеному у Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;

16.1.2) аукціон (публічні торги) – конкурентний спосіб продажу активів з метою отримання максимальної виручки від продажу активів у визначений час і в установленому місці;

16.1.3) балансова вартість основних засобів та нематеріальних активів – сума залишкової вартості таких засобів та активів, яка визначається як різниця між первісною вартістю з урахуванням індексації і сумою накопиченої амортизації;

16.1.4) бартерна (товарообмінна) операція –  господарська операція, яка передбачає проведення розрахунків за товари (роботи, послуги) у не грошовій формі, включаючи, будь-які види заліку та погашення взаємної заборгованості, в результаті яких не передбачається надходження коштів до продавця з метою компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг);

16.1.5) безнадійна заборгованість – заборгованість, що відповідає одній з наведених нижче ознак:
а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;
б) прострочена заборгованість, що не погашена внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна позичальника, не призвели до повного погашення заборгованості; 
в) заборгованість, що не погашена внаслідок недостатності майна: 
фізичної особи, на яке відповідно до закону може бути спрямовано стягнення; 
суб'єктів господарювання, що оголошені банкрутами у встановленому законом порядку, або зняті з реєстрації як суб'єкти господарювання у зв’язку з їх ліквідацією;
г) заборгованість, що не погашена внаслідок недостатності коштів, отриманих від продажу на відкритих аукціонах (публічних торгах) та в інший спосіб, передбачений умовами договору застави, майна позичальника, переданого у заставу як забезпечення зазначеної заборгованості за умови, що інші юридичні дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника не призвели до погашення заборгованості в повному обсязі;
ґ) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;
д) прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також осіб,  визнаних у судовому порядку безвісно відсутніми, померлими або недієздатними, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі;

16.1.6) безоплатно надані товари, роботи, послуги – :
а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких матеріальних цінностей і нематеріальних активів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;
б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;
в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використання нею;

16.1.7) будівлі — земельні поліпшення, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення майна, тварин, рослин, збереження інших матеріальних цінностей, провадження економічної діяльності;

16.1.8) бюджетна дотація – фінансова допомога з боку держави, що надається суб'єкту господарювання на безповоротній основі з метою зміцнення його фінансово-економічного становища та (або) для забезпечення виробництва товарів, виконання робіт, надання послуг;

16.1.9) бюджетна установа – у значенні, наведеному у  Бюджетному кодексі України;

16.1.10) великий платник податків – юридична особа, віднесена до категорії великих платників податків відповідно до критеріїв, установлених Центральним органом державної податкової служби;

16.1.11) витрати – у значенні, наведеному у національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку;

16.1.12) відокремлені підрозділи – у значенні, наведеному у  Господарському кодексі України;

16.1.13) відповідальне зберігання – господарська операція, що здійснюється платника податків і передбачає передачу згідно з договорами схову матеріальних цінностей на зберігання іншій фізичній чи юридичній особі без права  використання у господарському обороті такої особи з подальшим поверненням таких матеріальних цінностей платникові податків без зміни  якісних або кількісних характеристик;

16.1.14) господарська діяльність – діяльність особи, що пов’язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт,  наданням послуг, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

16.1.15) гудвіл (вартість ділової репутації) – нематеріальний актив, вартість якого визначається як різниця між ринковою ціною та балансовою вартістю активів підприємства  як цілісного майнового комплексу, що виникає в результаті використання кращих управлінських якостей, домінуючої позиції на ринку товарів, послуг, нових технологій тощо. Вартість гудвілу не підлягає амортизації і не враховується під час визначення витрат платника податку;

16.1.16) давальницька сировина – сировина, матеріали, напівфабрикати, комплектуючі вироби, енергоносії, що є власністю одного суб'єкта господарювання (замовника) і передається іншому суб'єкту господарювання (виробнику) для виробництва готової продукції, з подальшим поверненням такої продукції або її частини їх власникові або за його дорученням – іншій особі;

16.1.17) дебітор – особа, у якої внаслідок минулих подій утворилась заборгованість перед іншою особою у формі певної суми коштів, їх еквівалента або інших активів;

16.1.18) депозит (вклад) - кошти, які надаються фізичними чи юридичними особами в управління резиденту, визначеному фінансовою організацією згідно із законодавством України, або нерезиденту на строк та під процент. Залучення депозитів може здійснюватися у формі випуску (емісії) ощадних (депозитних) сертифікатів. Правила здійснення депозитних операцій встановлюються: для банківських депозитів - Національним банком України відповідно до законодавства; для депозитів (внесків) до інших фінансових установ - державним органом, визначеним законом;

16.1.19) дериватив – стандартний документ, що засвідчує право та(або) зобов'язання придбати чи продати у майбутньому цінні папери, матеріальні або нематеріальні активи, а також кошти на визначених ним умовах. Стандартна (типова) форма деривативів і порядок їх випуску та обігу встановлюються законодавством;

16.1.20) діяльність у сфері розваг – господарська діяльність юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців, що полягає у проведенні лотерей та/або розважальних ігор, участь в яких не передбачає одержання її учасниками грошових або майнових призів (виграшів), зокрема, більярд, кегельбан, боулінг, настільні ігри, дитячі відеоігри тощо;

16.1.21) дивіденди – платіж, що здійснюється юридичною особою – емітентом корпоративних прав чи інвестиційних сертифікатів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв'язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку. 
До дивідендів прирівнюється також платіж, що здійснюється державним унітарним, комерційним, казенним чи комунальним підприємством на користь відповідно держави або органу місцевого самоврядування у зв'язку з розподілом частини прибутку такого підприємства, платіж, який виплачується власнику сертифіката фонду операцій з нерухомістю в результаті розподілу доходу фонду операцій з нерухомістю. При цьому позитивне або від’ємне значення об’єкта оподаткування, розраховане згідно з Розділом ІІІ цього Кодексу, не впливає на порядок нарахування дивідендів;

16.1.22) договір довгострокового страхування життя – договір страхування життя строком на 10 і більше років, що містить умову щодо сплати страхових внесків (платежів, премій) не менш як п’ять років та передбачає страхову виплату, якщо застрахована особа дожила до закінчення строку дії договору страхування чи події, передбаченої у договорі страхування, або досягла віку, визначеного договором. Такий договір не може передбачати часткових виплат протягом перших 10 років його дії, крім тих, що здійснюються у разі настання страхових випадків, пов'язаних із смертю чи хворобою застрахованої особи або нещасним випадком, що призвели до встановлення застрахованій особі інвалідності I групи. При цьому страхові виплати здійснюються незалежно від строку сплати страхових внесків (платежів, премій) і страхувальник (платник податку) не є вигодонабувачем за таким договором;

16.1.23) дохід з джерелом їх походження з України – будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі  від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: 
а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;
б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;
в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів (прибутку) від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; 
г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;
ґ) доходів страховиків – резидентів від страхування ризиків страхувальників – резидентів за межами України;
д)  інших доходів від діяльності,  у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних служб України (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);
е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;
є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;
ж) доходів від зайняття підприємницької та незалежною професійною діяльністю.

16.1.24) дохід, отриманий з джерел за межами України – будь-який дохід, отриманий резидентами, в тому числі  від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими  та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, в т.ч. корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних митній службі України;

16.1.25) доходи – у значенні, наведеному у національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку;

16.1.26) емісійний дохід – сума перевищення надходжень, отриманих емітентом від продажу власних акцій (інших корпоративних прав) та інвестиційних сертифікатів, над номінальною вартістю таких акцій (інших корпоративних прав) та інвестиційних сертифікатів (під час їх первинного розміщення), або над ціною зворотного викупу під час наступних розміщень інвестиційних сертифікатів та акцій інвестиційних фондів;

16.1.27) звичайна процентна ставка за депозит (вклад) – процентна ставка, що встановлюється за кожним видом депозиту (вкладу) для всіх вкладників на умовах, визначених внутрішніми правилами фінансової установи та офіційно оприлюднена;

16.1.28) звичайна ставка проценту за кредит – розмір доходу фінансової установи у вигляді процентної ставки за кредит з урахуванням доходів від комісійної винагороди або інших оплачених послуг, включаючи послуги, які надаються позичальнику третіми особами за рахунок зазначеного кредиту, що встановлюється залежно від виду кредиту в межах мінімального та максимального розмірів процентної ставки та тарифу за такі послуги за таким видом кредиту всім позичальникам на стандартних умовах, визначених внутрішніми правилами фінансової установи;

16.1.29) звичайна ціна – ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. 

16.1.30) ідентичні товари (роботи, послуги) – товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки. 
При цьому пiд ідентичними розумiються товари, що мають однаковi ознаки з оцiнюваними товарами, у тому числi такі, як:
фiзичнi характеристики;
якiсть та репутацiя на ринку;
країна виробництва (походження);
виробник;

16.1.31) інвестиція – господарські операції, які передбачають придбання основних засобів, нематеріальних активів, корпоративних прав та/або цінних паперів в обмін на кошти або майно. Інвестиції поділяються на:
а) капітальні інвестиції – господарські операції, що передбачають придбання будинків, споруд, інших об'єктів нерухомої власності, інших основних засобів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації відповідно до норм цього Кодексу;
б) фінансові інвестиції – господарські операції, що передбачають придбання корпоративних прав, цінних паперів, деривативів та інших фінансових інструментів. Фінансові інвестиції поділяються на:
прямі інвестиції – господарські операції, що передбачають внесення коштів або майна в обмін на корпоративні права, емітовані юридичною особою при їх розміщенні такою особою;
портфельні інвестиції – господарські операції, що передбачають купівлю цінних паперів, деривативів та інших фінансових активів за кошти на фондовому ринку;
в) реінвестиції – господарські операції, що передбачають здійснення капітальних або фінансових інвестицій за рахунок доходу (прибутку), отриманого від інвестиційних операцій;

16.1.32) інвестиційно–інноваційний податковий кредит – відстрочення податкового зобов’язання із сплати податку на прибуток, що надається суб'єкту  господарювання з метою збільшення його фінансових ресурсів для виконання інвестиційних (інноваційних) проектів (програм), в порядку та на умовах, визначених Розділом ІІІ цього Кодексу;

16.1.33) інжиніринг – надання послуг (виконання робіт) із складення технічних завдань, проектних пропозицій, проведення наукових досліджень і техніко-економічних обстежень, виконання інженерно-розвідувальних робіт з будівництва об'єктів, розроблення технічної документації, проектування та конструкторського опрацювання об'єктів техніки і технології, надання консультації та авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт, а також надання консультацій економічного, фінансового або іншого характеру, пов'язаних із такими послугами (роботами);

16.1.34) інститути спільного інвестування (ІСІ) - інвестиційні фонди та взаємні фонди інвестиційних компаній, корпоративні інвестиційні фонди та пайові інвестиційні фонди, що створені відповідно до законодавства;

16.1.35) іпотечний сертифікат (у тому числі іпотечний сертифікат участі та іпотечний сертифікат з фіксованою дохідністю) - особливий вид цінного паперу, забезпечений іпотечними активами або іпотеками відповідно до закону;

16.1.36) консолідований іпотечний борг - зобов'язання за договорами про іпотечний кредит, реформовані кредитодавцем відповідно до закону;

16.1.37) корпоративне право – право власності на статутний фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай), включаючи права на управління, отримання відповідної частки прибутку такої юридичної особи, а також активів у разі її ліквідації відповідно до законодавства незалежно від того, утворена така юридична особа у формі господарського товариства, підприємства, заснованого на власності однієї юридичної або фізичної особи, чи в іншій організаційно-правовій формі; 

16.1.38) кошти - гривня або іноземна валюта;

16.1.39) кредитор – юридична або фізична особа, яка має підтверджені у встановленому порядку вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також контролюючі органи – щодо податків та зборів; 
16.1.40) лізингова (орендна) операція – господарська операція (крім операцій з фрахтування (чартеру) морських суден та інших транспортних засобів) фізичної чи юридичної особи (орендодавця), що передбачає надання основних фондів у користування іншим фізичним чи юридичним особам (орендарям) за плату та на визначений строк.
Лізингові (орендні) операції здійснюються у вигляді оперативного лізингу (оренди), фінансового лізингу (оренди), зворотного лізингу (оренди), оренди земельних ділянок та оренди будівель, у тому числі житлових приміщень.
Лізингові операції поділяються на:
а) оперативний лізинг (оренда) – господарська операція фізичної або юридичної особи, що передбачає передачу орендарю основного фонду, придбаного або виготовленого орендодавцем, на умовах інших, ніж ті, що передбачаються фінансовим лізингом (орендою);
б) фінансовий лізинг (оренда) – господарська операція, що здійснюється фізичною або юридичною особою і передбачає передачу орендарю майна, яке є основним засобом згідно з цим Кодексом і придбане або виготовлене орендодавцем, а також усіх ризиків та винагород, пов’язаних з правом користування та володіння об’єктом лізингу.
Лізинг (оренда) вважається фінансовим, якщо лізинговий (орендний) договір містить одну з таких умов:
об’єкт лізингу передається на строк, протягом якого амортизується не менш як 75 відсотків його первісної вартості, а орендар зобов’язаний придбати об’єкт лізингу у власність протягом строку дії лізингового договору або в момент його закінчення за ціною, визначеною у такому лізинговому договорі;
балансова (залишкова) вартість об’єкта лізингу на момент закінчення дії лізингового договору становить не більше як 25 відсотків первісної вартості ціни такого об’єкта лізингу, що діє на початок строку дії лізингового договору;
сума лізингових (орендних) платежів з початку строку оренди дорівнює первісній вартості об’єкта лізингу або перевищує її;
майно, яке передається у фінансовий лізинг, виготовлене за замовленням лізингоотримувача (орендаря) та після закінчення дії лізингового договору не може бути використаним іншими особами, крім лізингоотримувача (орендаря), виходячи з його технологічних та якісних характеристик.
Під терміном „строк фінансового лізингу” слід розуміти строк, який розпочинається з дати передання ризиків, пов’язаних із зберіганням або використанням майна, чи права на отримання будь-яких вигод чи винагород, пов’язаних з його використанням, або будь-яких інших прав, що слідують з прав на володіння, користування або розпорядження таким майном, лізингоотримувачу (орендарю) та закінчується строком закінчення дії лізингового договору, включаючи будь-який період, протягом якого лізингоотримувач має право прийняти одноосібне рішення про продовження строку лізингу згідно з умовами договору.
Незалежно від того, належить господарська операція до норм цього підпункту чи ні, сторони договору мають право під час укладення договору (правочину) визначити таку операцію як оперативний лізинг без права подальшої зміни статусу такої операції до закінчення дії відповідного договору;
в) зворотний лізинг (оренда) – господарська операція, що здійснюється фізичною чи юридичною особою і передбачає продаж основних засобів фінансовій організації з одночасним зворотним отриманням таких основних засобів такою фізичною чи юридичною особою в оперативний або фінансовий лізинг;
г) оренда житлових приміщень – операція, що передбачає надання житлового будинку, квартири та їх частини її власником у користування орендарю на визначений строк для цільового використання за орендну плату; 

16.1.41) ліцензія – у значенні, наведеному у Господарському кодексі України;

16.1.42) ломбардна операція – операція, що здійснюється фізичною чи юридичною особою, з отримання коштів від юридичної особи, що є фінансовою установою, згідно із законодавством України, під заставу товарів або валютних цінностей. Ломбардні операції є різновидом кредиту під заставу;

16.1.43) лотерея – масова гра незалежно від її назви, умовами проведення якої передбачається розіграш призового (виграшного) фонду між її гравцями, приз (виграш) в якій має випадковий характер і територія проведення якої не обмежується одним приміщенням (будівлею). Не вважаються лотереєю ігри, що проводяться на безоплатних засадах юридичними особами та фізичними особами – підприємцями і мають на меті рекламування їх товару (платної послуги), сприяння їх продажу (наданню) за умови, що організатори цих ігор витрачають на їх проведення свій прибуток (дохід);

16.1.44) майно – у значенні, наведеному в Цивільному кодексі України;

16.1.45) маркетингові послуги (маркетинг) – послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, збору та поширення інформації про продукцію (роботи, послуги) та інші послуги, надання яких не суперечать положенням розділу ІІІ цього Кодексу;

16.1.46) матеріальні активи – основні засоби та оборотні активи у будь-якому вигляді (включаючи електричну, теплову та іншу енергію, газ, воду), що не є коштами, цінними паперами, деривативами і нематеріальними активами;

16.1.47) недержавне пенсійне забезпечення – пенсійне забезпечення, яке здійснюється недержавними пенсійними фондами, страховими організаціями та банками відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», а також фондами банківського управління;

16.1.48) нематеріальні активи – право власності на результати інтелектуальної діяльності, в тому числі промислової власності, а також інші аналогічні права, визнані об'єктом права власності платника податку в установленому законодавством порядку, у тому числі набуті в установленому законодавством порядку права користування природними ресурсами;

16.1.49) неприбуткові підприємства, установи та організації – підприємства, установи та організації, основною метою діяльності яких є не одержання прибутку, а провадження благодійної діяльності та  меценатства і іншої діяльності передбаченої законодавством;

16.1.50) нерезиденти – це:
а) іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України;
б) дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва інших держав і міжнародних організацій в Україні, які мають дипломатичні привілеї та імунітет;
в) фізичні особи, які не є резидентами України.

16.1.51) об’єкти житлової нерухомості — будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки. Об’єкти житлової нерухомості поділяються на такі типи:
а) житловий  будинок — будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості;
б) житловий будинок садибного типу — житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень;
в) прибудова до житлового будинку — частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну;
г) квартира — ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання;
ґ) котедж — одно-, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою;
д) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах — квартира, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів;
е) садовий будинок — будинок для літнього (сезонного) використання, який в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків;
є) дачний будинок — житловий будинок для використання протягом року з метою позаміського відпочинку;

16.1.52) об’єкти нежитлової нерухомості — будівлі, крім тих, які віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, а також дачних та садових будинків;

16.1.53) однорідні (подібні) товари (роботи, послуги) – товари (роботи, послуги), що не є ідентичними, але мають схожi характеристики i складаються iз схожих компонентiв, у результаті чого виконують однаковi функцiї порiвняно з товарами, що оцiнюються, та вважаються комерцiйно взаємозамінними.
Для визначення товарів однорідними (подібними), враховуються такi  ознаки:
якiсть та ділова репутацiя на ринку;
наявнiсть торговельної марки;
країна виробництва (походження);
виробник;

16.1.54) операція з давальницькою сировиною – операція з переробки (обробки, збагачення чи використання) давальницької сировини (незалежно від кількості замовників і виконавців, а також етапів (операцій)) з метою одержання готової продукції за відповідну плату. До операцій з давальницькою сировиною належать операції, в яких сировина замовника на конкретному етапі її переробки становить не менше як 20 відсотків загальної вартості готової продукції; 

16.1.55) основні засоби – матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 1000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік);

16.1.56) офіційний валютний курс (валютний курс) – у значенні, наведеному в Законі України „Про Національний банк України”;

16.1.57) пов’язані особи – юридичні та/або фізичні особи, взаємовідносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють і які відповідають будь-якій з наведених нижче ознак: 
юридична особа, що здійснює контроль над господарською діяльністю платника податку або контролюється таким платником податку чи перебуває під спільним контролем з таким платником податку; 
фізична особа або члени її сім'ї, які здійснюють контроль над платником податку; 
посадова особа платника податку, уповноважена здійснювати від імені платника податку юридичні дії, спрямовані на встановлення, зміну або припинення правових відносин, а також члени її сім'ї. 
платники податку – учасники об'єднання підприємств незалежно від його виду та організаційно-правової форми, що провадять свою господарську діяльність шляхом утворення такого об'єднання.
Під контролем господарської діяльності платника податку слід розуміти:
а) володіння безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб часткою (паєм, пакетом акцій) статутного фонду платника податку в розмірі не менш як 20 відсотків статутного фонду платника податку;
б) вплив безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб на господарську діяльність суб’єкта господарювання в результаті:
надання права, яке забезпечує вирішальний влив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління платника податку;
зайняття посад членів наглядової (спостережної) ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів платника податку особами, які вже займають одну чи декілька із зазначених посад в іншому суб’єкті господарювання;
зайняття посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу платника податку особою, яка вже займає одну чи декілька із зазначених посад в інших суб’єктах господарювання;
надання права на укладення договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов’язкові до виконання вказівки або здійснювати делеговані повноваження і функції органу управління платника податку.
Для фізичної особи загальна сума володіння часткою статутного фонду платника податку (голосів у керівному органі) визначається як загальна сума корпоративних прав, що належить такій фізичній особі, членам сім’ї такої фізичної особи та юридичним особам, які контролюються такою фізичною особою або членами її сім’ї;

16.1.58) податкова інформація – у значенні, наведеному у Законі України «Про інформацію»;

16.1.59) податкова консультація – допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретно норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган;

16.1.60) податкове роз’яснення – оприлюднення узагальненої позиції контролюючого органу щодо практичного використання конкретних норм законів або нормативно-правових актів з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган;

16.1.61) постачання послуг – будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права власності на об’єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання права користування, володіння або розпорядження ними, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.
З метою оподаткування постачанням послуг, зокрема, є:
а) досягнення домовленості утримуватися від певної дії або від конкуренції з третьою особою чи надання дозволу на будь-яку дію за умови укладення договору;
б) постачання послуг за рішенням органу державної влади чи органу місцевого самоврядування або в примусовому порядку;
в) постачання послуг іншій особі на безоплатній основі;
г) передача результатів виконаних робіт, наданих послуг платнику податку, уповноваженому згідно з договором вести облік результатів спільної діяльності без утворення юридичної особи, а також їх повернення таким платником податку після закінчення спільної діяльності;
ґ) передача (внесення) виконаних робіт, наданих послуг, як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також повернення послуг;
д) постачання послуг з розміщення знаку відповідної торгової марки або самого товару чи послуги в кінофільмі, серіалі або телевізійній програмі,  які є візуальними (глядачі лише бачать продукт або знак торговельної марки,  продукт чи торговельна марка згадується у розмові персонажа; товар, послуга чи торговельна марка органічно вплітаються в сюжет і є його частиною);

16.1.62) постачання товарів – будь-яка передача права на розпорядження товарами, як власником, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
З метою застосування терміна «постачання товарів» електрична та теплова енергія, газ, пар, вода, повітря, що охолоджене чи кондиційоване, вважаються товаром. 
Не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв’язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, в тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає органу державної податкової служби відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням. 
Постачанням товарів також вважається:
а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу;
б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства; 
в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника, що використовується у господарській діяльності платника для його подальшого використання з метою, не пов’язаною із господарською діяльністю такого платника; передача у межах балансу платника майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню);
г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення;
ґ) умовне постачання товарів та необоротних активів, під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту і в останньому звітному (податковому) періоді обліковувались у залишках платника, який подав заяву про скасування реєстрації як платника податку або про  перехід на іншу систему оподаткування, що передбачає сплату податку в іншому порядку, ніж той, що визначений цим розділом;
д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника; 
е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю;

16.1.63) постійне представництво - постійне місце діяльності, через яке повністю або частково проводиться господарська діяльність нерезидента в Україні, зокрема: місце управління; філія; офіс; фабрика; майстерня; установка або споруда для розвідки природних ресурсів; шахта, нафтова/газова свердловина, кар'єр чи будь-яке інше місце видобутку природних ресурсів; та склад або приміщення, що використовується для доставки товарів. 
З метою оподаткування термін „постійне представництво” включає будівельний майданчик, будівельний, складальний або монтажний об'єкт чи пов'язану з ними наглядову діяльність, якщо тривалість робіт, пов'язана з таким майданчиком, об'єктом чи діяльністю, перевищує шість місяців; надання послуг, у тому числі консультаційних, нерезидентом через співробітників або інший персонал, найнятий ним для таких цілей, але якщо така діяльність  провадиться (в рамках одного проекту або проекту, що пов'язаний з ним) в Україні протягом періоду або періодів, загальна тривалість яких становить більше, ніж 6 місяців, у будь-якому дванадцятимісячному періоді; резидентів, які мають повноваження діяти від імені нерезидента, що тягне за собою виникнення у нерезидента цивільних прав та обов'язків (укладати договори (контракти) від імені нерезидента; утримувати (зберігати) запаси товарів, що належать нерезиденту, із складу яких здійснюється поставка товару від імені нерезидента, крім резидентів, що мають статус складу тимчасового зберігання або митного ліцензійного складу).
Постійним представництвом не є використання споруд виключно з метою зберігання, демонстрації або доставки товарів чи виробів, що належать нерезиденту; зберігання запасів товарів або виробів, що належать нерезиденту, виключно з метою зберігання або демонстрації; зберігання запасів товарів або виробів, що належать нерезиденту, виключно з метою переробки іншим підприємством; утримання постійного місця діяльності виключно з метою закупівлі товарів чи виробів або для збирання інформації для нерезидента; утримання постійного місця діяльності виключно з метою провадження для нерезидента будь-якої іншої діяльності, яка має підготовчий або допоміжний характер;

16.1.64) проведення лотереї – господарська діяльність, яка включає в себе прийняття сплати участі у лотереї (ставок), проведення розіграшів призового (виграшного) фонду лотереї, виплату виграшів (видачу призів), а також інші операції, що забезпечують проведення лотереї.
Призовий (виграшний) фонд – сукупність виграшів (призів), а саме коштів, майна, майнових прав, які підлягають виплаті (видачі) гравцям у разі їх виграшу в лотерею, відповідно до оприлюднених умов її випуску та проведення.
Державні грошові лотереї – лотереї, які передбачають наявність призового (виграшного) фонду у розмірі не менш як 50 відсотків суми отриманих доходів, а також відрахувань до Державного бюджету України в розмірі не менш як 15 відсотків суми отриманих доходів від проведення цієї лотереї. 
Міністерство фінансів України встановлює вимоги щодо порядку фінансового контролю за діяльністю з випуску та проведення лотерей, а також вимоги до статутного капіталу операторів, що не можуть бути меншими за ті, що висуваються Національним банком України до банків, які провадять діяльність на всій території України. 

16.1.65) продаж (реалізація) товарів – будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари;

16.1.66) продаж результатів робіт (послуг) – будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, в тому числі нематеріальними активами та іншими об'єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами зо договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об'єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об'єктів права інтелектуальної, в тому числі промислової власності;

16.1.67) простий вексель, авальований банком, – цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ банку сплатити після настання строку платежу визначену суму векселедержателю. 
Вексель засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця сплатити до Державного бюджету України відповідну суму коштів і є податковим зобов'язанням, визначеним векселедавцем самостійно і узгодженим з дня взяття на облік векселя контролюючим органом за місцезнаходженням векселедавця, а в разі, коли законодавством передбачено відстрочення із сплати митних платежів, – з дня митного оформлення товарів у відповідний режим;

16.1.68) проценти – дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений строк коштів або майна.
До процентів включаються:
а) платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг) отриманих у кредит;
б) платіж за використання коштів, залучених у депозит;
в) платіж за придбання товарів у розстрочку;
г) платіж за користування майном згідно з договорами фінансового лізингу (оренди) (без урахування частини лізингового платежу, що надається в рахунок компенсації частини вартості об’єкта фінансового лізингу).
Проценти нараховуються у вигляді відсотків на основну суму заборгованості чи вартості майна або у вигляді фіксованих сум. У разі коли залучення коштів здійснюється шляхом продажу облігацій, казначейських зобов'язань чи ощадних (депозитних) сертифікатів, емітованих позичальником, або шляхом врахування векселів та здійснення операцій з придбання цінних паперів із зворотним викупом, сума процентів визначається шляхом нарахування їх на номінал такого цінного паперу, виплати фіксованої премії чи виграшу або шляхом визначення різниці між ціною розміщення (продажу) та ціною погашення (зворотного викупу) такого цінного паперу.
Платежі за іншими цивільно-правовими договорами незалежно від того, встановлені вони в абсолютних (фіксованих) цінах або у відсотках суми договору або іншої вартісної бази, не є процентами;

16.1.69) резиденти – це:
а) суб’єкти господарювання та їх відокремлені особи, які утворені та провадять свою діяльність відповідно до законодавства України з місцезнаходженням як на її території, так і за її межами;
б) дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва України за кордоном, які мають дипломатичні привілеї та імунітет;
в) фізичні особи-резидент – особи, які є громадянами України та/або перебувають в Україні не менше 183 днів протягом періоду або періодів  поточного та/або попереднього календарних років (включаючи день приїзду та від'їзду).
Порядок підтвердження статусу резидента визначається Кабінетом Міністрів України.

16.1.70) ринок товарів (робіт, послуг) – сфера обігу товарів (робіт, послуг), що визначається виходячи з можливості покупця (продавця) без значних додаткових витрат придбати (реалізувати) товар (роботи, послуги) на найближчій для покупця (продавця) території;

16.1.71) ринкова ціна – ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності – однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівнянних економічних (комерційних) умовах; 

16.1.72) роялті - будь-який платіж отриманий як винагорода за користування або за надання права на користування будь-яким авторським та суміжним правом на літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп’ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео - або аудіо касети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, будь-яким патентом, зареєстрованим знаком на товари і послуги чи торговельною маркою, дизайном, секретним кресленням, моделлю, формулою, процесом, правом на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).
Не вважаються роялті платежі за отримання об'єктів власності, визначених у частині першій цього пункту, у володіння або розпорядження чи власність особи або якщо умови користування такими об'єктами власності надають право користувачу продати або здійснити відчуження в інший спосіб такого об'єкта власності або оприлюднити (розголосити) секретні креслення, моделі, формули, процеси, права на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау), за винятком випадків, коли таке оприлюднення (розголошення) є обов'язкове згідно із законодавством України;

16.1.73) сертифікат фонду операцій з нерухомістю - інвестиційний сертифікат, що засвідчує право його власника на отримання доходу від інвестування в операції з нерухомістю відповідно до закону;

16.1.74) споруди  —  земельні поліпшення,  що не належать до будівель і  призначені для виконання спеціальних технічних функцій;

16.1.75) товари – матеріальні та нематеріальні активи, а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.
В цілях оподаткування операцій з переміщення майна та енергії через митний кордон України термін "товари" вживається у значенні, наведеному у  Митному кодексі України;

16.1.76) товарний кредит – товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент. Товарний кредит передбачає передачу права власності на товари (роботи, послуги) покупцеві (замовникові) у момент підписання договору або в момент фізичного отримання товарів, робіт, послуг таким покупцем (замовником), незалежно від часу погашення заборгованості;

16.1.77) торгівля валютними цінностями – операції, пов’язані з переходом права власності на національну валюту України, іноземну валюту, платіжні документи та інші цінні папери, виражені у національній валюті України, в іноземній валюті або банківських металах, банківські метали;

16.1.78) торгівля іноземною валютою – валютні операції, пов’язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами за умови, що такими валютними цінностями є національна валюта України, цінні папери та чеки, виражені у національній валюті України;

16.1.79) торгівля у розстрочку – господарська операція, яка передбачає продаж резидентом або нерезидентом товарів фізичним чи юридичним особам на умовах розстрочення кінцевого розрахунку, на визначений строк та під процент.
Торгівля у розстрочку передбачає передачу товарів у розпорядження покупця в момент здійснення першого внеску (завдатку) з передачею права власності на такі товари після кінцевого розрахунку. 
Правила торгівлі у розстрочку фізичним особам установлюються Кабінетом Міністрів України.

16.1.80) факторинг – операція з переуступки первісним кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу первісному кредитору або без такої компенсації;

16.1.81) фінансова допомога – фінансова допомога надана на безповоротній або поворотній основі.
Безповоротна фінансова допомога – це:
сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, що не передбачають відповідної компенсації чи повернення таких коштів, або без укладання таких договорів;
сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості;
сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності;
основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних);
сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.
Поворотна фінансова допомога – це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування по договору, які не передбачають нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами, та є обов’язковою до повернення;

16.1.82) фінансовий кредит – кошти, що надаються банком-резидентом або нерезидентом, що кваліфікується як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають згідно з відповідним законодавством статус небанківських фінансових установ, а також урядом іноземної держави або його офіційними агентствами, міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами – нерезидентами як позика юридичній чи фізичній особі на визначений строк для цільового використання та під процент. Правила надання фінансових кредитів установлюються Національним банком України (щодо банківських кредитів), а також Кабінетом Міністрів України (щодо небанківських фінансових організацій) відповідно до законодавства України;

16.1.83) фонд банківського управління – кошти учасників фондів банківського управління та інші активи, що перебувають у довірчому управлінні уповноваженого банку відповідно до закону; 

16.1.84) фрахт – винагорода (компенсація), що сплачується за договорами перевезення, найму або піднайму судна або транспортного засобу (їх частин) для: 
перевезення вантажів та пасажирів морськими або повітряними суднами; 
перевезення вантажів залізничним або автомобільним транспортом;

16.1.85) члени сім’ї (близькі родичі) фізичної особи – чоловік (дружина) фізичної особи та її діти, в тому числі усиновлені, батьки, дід (баба), рідні брати та сестри, онуки, утриманці, опікуни та піклувальники. 
Членами сім'ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, чоловік або дружина, діти, в тому числі усиновлені. Інші члени сім'ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення.

16.2. Іншими розділами цього Кодексу можуть визначатися терміни, що застосовуються виключно у таких розділах. У разі коли такі терміни не відповідають термінам, визначеним у розділі І цього Кодексу, застосовуються терміни, визначені відповідним розділом. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, наведеному в інших законах.

Стаття 17. Платники податку 

17.1. Платниками податку визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
17.2. Кожний з платників податку може бути платником податку за одним або декількома податками та зборами.

Стаття 18. Обов'язки платника податків

18.1. Платник податків зобов'язаний:
18.1.1) стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому цим Кодексом або законодавством України з питань митної справи та оподаткування;
18.1.2) вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів;
18.1.3) подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів;
18.1.4) сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених податковим та митним законодавством;
18.1.5) подавати на вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених податковим та митним законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов’язаних із визначенням об’єктів оподаткування (податкових зобов’язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов’язані з обчисленням та сплатою податків та зборів;
18.1.6) подавати контролюючим органам інформацію, відомості про суми коштів, не сплачених до бюджету в зв’язку з отриманням податкових пільг (суми отриманих пільг) та напрями їх використання (щодо умовних податкових пільг – пільг, що надаються за умови використання коштів, вивільнених у суб'єкта господарювання внаслідок надання пільги, у визначеному державою порядку);
18.1.7) подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством;
18.1.8) давати пояснення з питань оподаткування у випадках, передбачених законами, виконувати вимоги органів державної податкової та митної служб щодо усунення виявлених порушень законів з питань оподаткування та митної справи і підписувати акти (довідки) про проведення перевірки;
18.1.9) давати контролюючим органам пояснення щодо обчислення та сплати податків та зборів;
18.1.10) не перешкоджати діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи;
18.1.11) повідомляти органу державної податкової служби за місцем обліку такого платника про його ліквідацію або реорганізацію протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення (крім випадків, коли обов’язок здійснювати таке повідомлення покладено законом на орган державної реєстрації);
18.1.12) повідомляти органу державної податкової служби про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи;
18.1.13) забезпечувати збереження документів, пов’язаних з виконанням податкового обов’язку, протягом строків, установлених цим Кодексом;
18.1.14) допускати посадових осіб контролюючого органу до обстеження приміщень, територій, що використовуються для одержання доходів чи пов'язані з утриманням об'єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Стаття 19. Права платника податків

19.1. Платник податку має право:
19.1.1) отримувати в органах державної податкової та митної служб за місцем обліку безоплатну інформацію про податки та збори і нормативно-правові акти, що їх регулюють, порядок обліку та сплати податків та зборів, права та обов’язки платників податків, повноваження контролюючих органів та їх посадових осіб щодо здійснення податкового контролю;
19.1.2) представляти свої інтереси в контролюючих органах самостійно, через податкового агента або уповноваженого представника;
19.1.3) обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат;
19.1.4) застосовувати податкові пільги за наявності підстав у порядку, встановленому цим Кодексом;
19.1.5) одержувати відстрочення, розстрочення сплати податків або податковий кредит в порядку і на умовах, встановлених цим Кодексом;
19.1.6) бути присутнім під час проведення виїзної перевірки,  ознайомлюватися та отримувати акти перевірок, проведених контролюючими органами;
19.1.7) оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб);
19.1.8) вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків;
19.1.9) на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого  платника, що становлять державну таємницю;
19.1.10) на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом;
19.1.11) на відшкодування збитків (шкоди), заподіяних незаконними діями (бездіяльністю) контролюючих органів (їх посадових осіб), у встановленому  законодавством порядку.
19.2. Платник податку має також інші права, передбачені законодавством.

Стаття 20. Податкові агенти

20.1. Податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.
20.2. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов'язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.
20.3. Здійснення функцій податкового агента є безоплатним для платника податків та держави, якщо інше не передбачено податковим законодавством.

Стаття 21. Представники платника податку

21.1. Платник податку веде справи, пов'язані із сплатою податків, особисто або через свого представника. Особиста участь платника податку в податкових відносинах не позбавляє його права мати свого представника, як і участь податкового представника не позбавляє платника податку права на особисту участь у таких відносинах.
21.2. Представниками платника податку визнаються особи, які можуть здійснювати представництво його законних інтересів та ведення справ, пов’язаних із сплатою податків, на підставі закону або доручення. Доручення, видане платником податків – фізичною особою на представництво його інтересів та ведення справ, пов’язаних із сплатою податків, повинне бути нотаріально завірене.

Стаття 22. Права органів державної податкової служби 

22.1. Органи державної податкової служби мають право:
22.1.1. Запрошувати платників податків або їх представників для перевірки дотримання вимог податкового та іншого законодавства, здійснення контролю за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Письмові повідомлення про такі запрошення надсилаються в порядку, встановленому статтею 4 розділу ІІ цього Кодексу, не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня запрошення рекомендованими листами, в яких зазначаються підстави запрошення, дата і час, на які запрошується платник податків (представник платника податків);
22.1.2. Отримувати у платників податків (представників платників податків) копії документів (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), що свідчать, або можуть свідчити про порушення вимог податкового законодавства або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби та пояснення з питань, що виникають під час перевірок та стосуються реалізації повноважень органів державної податкової служби, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; перевіряти під час проведення перевірок у платників податків-фізичних осіб, а також у посадових осіб та інших працівників платників податків-юридичних осіб документи, що посвідчують особу;
22.1.3) отримувати у порядку і обсягах, встановлених пунктом 38.4 статті 38 розділу ІІ цього Кодексу, безоплатно від Національного банку України та фінансових установ довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, інформацію про наявність та рух коштів на рахунках платника податків, інформацію стосовно операцій за рахунками суб’єктів господарювання з питань оподаткування або валютного контролю, у тому числі інформацію про факти порушення резидентами установлених законодавством строків розрахунків під час проведення зовнішньоекономічних операцій, та інформацію про фінансові операції, які підлягають обов'язковому фінансовому моніторингу, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів; 
22.1.4) проводити перевірки в порядку, встановленому цим Кодексом;
22.1.5) вимагати від платників податків, що перевіряються в ході планових та позапланових виїзних перевірок, або до майна яких застосовано адміністративний арешт, проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки);
22.1.6) отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, у порядку, визначеному цим Кодексом, інформацію, довідки, копії документів (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності) про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов’язану з обчисленням та сплатою податків, дотримання вимог іншого законодавства, здійснення контролю за яким покладено на органи державної податкової служби, а також фінансову та статистичну звітність; 
22.1.7) вилучати у платників податків оригінали первинних документів, які свідчать або можуть свідчити про порушення податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому платник податків має право залишити собі копії вилучених документів;
22.1.8) вивчати та перевіряти первинні документи, регістри бухгалтерського, податкового обліку та інші регістри, фінансову та статистичну звітність, інші документи, пов’язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, а також виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби; 
22.1.9) проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій. Товари, які було отримано службовими (посадовими) особами органів державної податкової служби під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів;
22.1.10) під час проведення перевірок платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій проводити спостереження за здійсненням готівкових розрахункових операцій, порядок проведення яких встановлюється центральним органом державної податкової служби України;
під час проведення перевірок щодо дотримання порядку маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів проводити відбір зразків марок акцизного збору з метою проведення експертизи щодо встановлення їх автентичності. Порядок відбору марок акцизного збору встановлюється центральним органом державної податкової служби;
22.1.11) під час проведення перевірок вимагати від посадових або службових осіб платника податків зняття показань внутрішніх та зовнішніх лічильників, якими обладнані технічні пристрої, що використовуються у процесі провадження ним діяльності, що перевіряється;
22.1.12) обстежувати території, приміщення та інше майно, що використовуються для провадження господарської діяльності, та/або є об'єктами оподаткування або використовуються для отримання доходів (прибутку) чи пов'язані з іншими об'єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу;
22.1.13) обстежувати житло громадян або іншу власність фізичної особи (з письмового дозволу власника житла чи іншого володіння або за рішенням суду), якщо воно зазначене в реєстраційних документах як зареєстроване місцезнаходження платника податків або використовується таким платником для отримання доходів; 
22.1.14) звертатися до суду про припинення державної реєстрації юридичної особи та підприємницької діяльності фізичної особи – підприємця, у тому числі про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб’єктів господарювання та/або змін до них, скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів, визнання недійсним свідоцтва платника податку на додану вартість та документів, що є наслідком такої діяльності, а також продовження строку адміністративного арешту активів платників податків та накладення арешту на кошти на банківських рахунках платника податків;
22.1.15) звертатися до суду про визнання недійсними правочинів, господарських зобов’язань, що можуть бути визнані недійсними з підстав, визначених законодавством;
22.1.16) звертатися до суду щодо стягнення до бюджету коштів та/або майна, отриманого сторонами за нікчемними правочинами, а також господарськими зобов’язаннями, що визнані судом недійсними;
22.1.17) звертатися до суду за місцезнаходженням такого органу з поданням про зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, а також визначених контролюючим органом грошових зобов’язань платника податків) за наявності хоча б однієї з таких підстав:
22.1.17.1) відмови платника податків від проведення перевірки;
22.1.17.2) недопущення посадових осіб органів державної податкової служби до обстеження територій та приміщень, визначених у підпунктах 22.1.12 – 22.1.13 цієї статті; 
22.1.17.3) ненадання або надання у неповному обсязі документів для перевірки;
22.1.17.4) ненадання або надання у неповному обсязі документів, предметів та інших матеріалів для проведення експертизи;
22.1.17.5) невиконання законних вимог органів державної податкової служби під час проведення виїзних перевірок;
22.1.17.6) непред’явлення свідоцтв про державну реєстрацію суб’єктів господарювання, спеціальних дозволів (ліцензій, патентів тощо) на провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню та/або патентуванню;
22.1.17.7) ненадання платником податків - фізичною особою до органів державної податкової служби податкової декларації про доходи за минулий рік у порядку, встановленому цим Кодексом.
22.1.18) звертатися до суду, у разі коли платник податків не допускає для перевірки посадових осіб органів державної податкової служби та/або  перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених Податковим кодексом, за місцезнаходженням такого органу з поданням про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, та зобов’язання такого платника податків виконати законі вимоги працівників органів державної податкової служби, в тому числі податкового керуючого, передбачені Податковим кодексом,
22.1.19) звертатися до суду з заявою про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, коли у платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менше двократного розміру суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу;
22.1.20) звертатися до суду, у разі застосування адміністративного арешту майна платника податків, із заявою про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку;
22.1.21) звертатися до суду з заявою про стягнення з дебіторів платника податку, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків;
22.1.22) звертатися до суду з заявою про продовження строку арешту майна платника податків за наявності достатніх підстав вважати, що звільнення майна з-під адміністративного арешту може загрожувати його зникненням або знищенням;
22.1.23) складати стосовно платників податків фізичних осіб та посадових осіб платників податків юридичних осіб протоколи про адміністративні правопорушення в порядку, визначеному законодавством;
22.1.24) виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 
22.1.25) надсилати платникам податків письмові запити щодо надання пояснень та засвідчених належним чином копій документів;
22.1.26) вимагати від платників податків, діяльність яких перевіряється, припинення дій, які перешкоджають здійсненню повноважень службовими (посадовими) особами органів державної податкової служби, усунення виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби та контролювати виконання законних вимог службових (посадових) осіб органів державної податкової служби;
22.1.27) користуватися у службових справах засобами зв’язку, які належать платникам податків, з їх дозволу або дозволу посадових осіб таких платників;
22.1.28) використовувати (з попередженням про це платника податків) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, технічні засоби фото-, відео- та аудіофіксації з метою достовірного та об’єктивного відображення обставин, що мають значення під час проведення перевірки;
22.1.29) залучати, у разі необхідності, фахівців, експертів та перекладачів;
22.1.30) опитувати фізичних осіб у порядку, встановленому цим Кодексом; 
22.1.31) визначати у визначених цим Кодексом випадках суми податкових та грошових зобов’язань платників податків;
22.1.32) застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов’язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановленому цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб’єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету у порядку, визначеному цим Кодексом;
22.1.33) здійснювати дореєстраційний візит за місцезнаходженням особи чи місцем знаходження підрозділів юридичної особи з метою анкетування, визначення фактичних обсягів поставки товарів (послуг), перевірки та уточнення інформації, наданої особою, яка реєструється платником відповідно до розділу V цього Кодексу, та інформування такої особи з питань оподаткування;
22.1.34) посадові особи органів державної податкової служби у разі відмови платника податків (його посадових осіб або осіб, які здійснюють готівкові розрахунки та/або проводять діяльність, що підлягає ліцензуванню та/або патентуванню) від проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки), передбаченої підпунктом 22.1.4 пункту 22.1 цієї статті, або ненадання для перевірки чи вилучення документів (за умови наявності таких документів) мають право опечатувати приміщення та технічні пристрої, які використовуються для зберігання об’єктів, що підлягають інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки) та/або документів, що обов’язково подаються для перевірки або вилучення.
Не пізніше наступного робочого дня після опечатування приміщень та технічних пристроїв орган державної податкової служби звертається до суду за місцезнаходженням такого органу державної податкової служби із заявою про спонукання платника податків щодо виконання законних вимог посадових осіб органу державної податкової служби.
До прийняття рішення судом доступ до опечатаних приміщень та до вмісту технічних пристроїв забороняється. Порядок опечатування встановлюється Кабінетом Міністрів України.
22.1.35) здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю свідоцтв про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до законодавства, з наступною передачею матеріалів про виявлені порушення органам, які видали ці документи, торгових патентів; 
22.1.36) одержувати безоплатно необхідні відомості для формування інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та зборів (обов'язкових платежів) від платників податків, а також Національного банку України та його установ - про суми доходів, виплачених фізичним особам, і утриманих з них податків та зборів (обов'язкових платежів), від органів, уповноважених проводити державну реєстрацію суб'єктів, а також видавати ліцензії на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, - про видачу таких свідоцтв про державну реєстрацію та ліцензій суб'єктам господарської діяльності, від органів внутрішніх справ - про громадян, які прибули на проживання до відповідного населеного пункту чи вибули з нього, від органів реєстрації актів громадянського стану - про громадян, які померли; 
22.1.37)  одержувати безоплатно від митних органів щомісяця звітні дані про ввезення на митну територію України імпортних товарів і справляння при цьому податків та зборів (обов'язкових платежів) та інформацію про експортно-імпортні операції, що здійснюють резиденти і нерезиденти, за формою, погодженою з Державною податковою адміністрацією України, та від органів статистики - дані, необхідні для використання їх у проведенні аналізу фінансово-господарської діяльності підприємств, установ, організацій усіх форм власності; 
22.1.38) надавати відстрочення та розстрочення податкових зобов'язань,  а також приймати рішення про списання безнадійного боргу в порядку, передбаченому законом; 
22.1.39)  застосовувати до фінансових установ, які не подали відповідним органам державної податкової служби в установлений законом строк повідомлень про відкриття або закриття рахунків платників податків або розпочали здійснення видаткових операцій за рахунком платника податків до отримання повідомлення відповідного органу державної податкової служби про взяття рахунку на облік в органах державної податкової служби, фінансові (штрафні) санкції у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 
22.1.40) за несвоєчасне виконання установами банків та іншими фінансово-кредитними установами рішень суду та доручень платників податків про сплату податків та зборів стягувати з установ банків та інших фінансово-кредитних установ пеню за кожний день прострочення (включаючи день сплати) у порядку та розмірах, встановлених законами України щодо таких видів платежів;
22.1.41) надавати інформацію з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів іншим органам державної влади та органам Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття відповідно до закону; 
22.1.42)  звертатися у передбачених законом випадках до судових органів із заявою (позовною заявою) про застосування санкцій, пов'язаних із забороною організації і проведення азартних ігор на території України;
22.1.43) приймати рішення про зміну основного місця обліку та переведення великих платників податків, інших категорій платників податків на облік у спеціалізовані органи державної податкової служби чи інші органи державної податкової служби. 

Права, передбачені пунктами 22.1.14, 22.1.24, 22.1.32, 22.1.38 – 22.1.42 цієї статті, надаються  головам державних податкових адміністрацій і начальникам державних податкових інспекцій та їх заступникам.

Стаття 23. Обов'язки і відповідальність посадових осіб контролюючих органів

23.1 Посадові особи контролюючих органів зобов'язані:
23.1.1) дотримувати Конституції та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; 
23.1.2) забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій та повною мірою використовувати надані їм права;
23.1.3) забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх компетенції;
23.1.4) не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій;
23.1.5) коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відношень, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності.
23.1.6) не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається при реалізації функцій покладених на контролюючі органи;
23.1.7) надавати органам державної влади та місцевого самоврядування на їх письмовий запит відкриту податкову інформацію в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

23.2 За невиконання або неналежне виконання посадовими особами контролюючих органів своїх обов'язків вони притягаються до дисциплінарної, адміністративної, кримінальної та матеріальної відповідальності згідно з чинним законодавством. 
23.3 Збитки, завдані неправомірними діями посадових осіб контролюючих органів, підлягають відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету. 
23.4 Інші обов’язки і відповідальність посадових осіб митної служби визначаються Митним кодексом України та законами з питань митної справи.

Стаття 24. Об'єкт оподаткування

24.1. Об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об’єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку. 
 
Стаття 25. База оподаткування

25.1. Базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об'єкта оподаткування.
База оподаткування – це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об'єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов'язання.
25.2. База оподаткування і порядок її визначення встановлюється цим Кодексом для кожного податку окремо.

25.3. У випадках, передбачених цим Кодексом, один об'єкт оподаткування може мати декілька баз оподаткування для різних податків.
25.4. У випадках, передбачених цим Кодексом, конкретна вартісна, фізична або інша характеристика певного об'єкта оподаткування може бути базою оподаткування для різних податків.

Стаття 26 Одиниця виміру бази оподаткування

26.1. Одиницею виміру бази оподаткування визнається конкретна вартісна, фізична або інша характеристика бази оподаткування або її частини, щодо якої застосовується ставка податку.
26.2. Одиниця виміру бази оподаткування є єдиною для розрахунку і обліку податку.
26.3. Одній базі оподаткування повинна відповідати одна одиниця виміру бази оподаткування. 

Стаття 27. Ставка податку

27.1. Ставкою податку визнається розмір податкових нарахувань на (від) одиницю (одиниці) виміру бази оподаткування.

Стаття 28. Базова (основна) ставка податку

28.1. Базовою (основною) ставкою визнається, передбачена цим Кодексом ставка податку, за якою обчислюється розмір податкового зобов’язання для більшості платників певного податку.
28.2. У випадках, передбачених цим Кодексом, під час обчислення одного і того самого податку можуть використовуватися декілька базових (основних) ставок. 

Стаття 29. Гранична ставка податку

29.1. Граничною ставкою визнається максимальний або мінімальний розмір ставки за певним податком, встановлений цим Кодексом.

Стаття 30. Абсолютна та відносна ставки податку

30.1. Абсолютною (специфічною) є ставка податку, згідно з якою розмір податкових нарахувань встановлюється як фіксована величина стосовно кожної одиниці виміру бази оподаткування.
30.2. Відносною (адвалорною) визнається ставка податку, згідно з якою розмір податкових нарахувань встановлюється у відсотковому або кратному відношенні до одиниці вартісного виміру бази оподаткування.

Стаття 31. Обчислення суми податку

31.1. Обчислення суми податку здійснюється шляхом множення бази оподаткування на ставку податку із/без застосуванням відповідних коефіцієнтів.

31.2. Специфічні ставки, фіксовані ставки та показники, встановлені цим Кодексом у вартісному вимірі, підлягають індексації в порядку, визначеному цим Кодексом.

Стаття 32. Податкові пільги

32.1. Податкова пільга – це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов’язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку  та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 34.2 цієї статті.
32.2. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
32.3. Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом  усього строку її дії. 
32.4. Платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджетів усіх рівнів.
32.5. Податкові пільги, порядок та підстави їх надання встановлюються з урахуванням вимог законодавства України про захист економічної конкуренції виключно цим Кодексом, податковими законами, рішеннями про встановлення місцевих податків та зборів, прийнятими відповідно до цього Кодексу.
32.6. Суми податку та збору, не сплачені суб'єктом господарювання до бюджету у зв’язку з отриманням податкових пільг, обліковуються таким суб'єктом – платником податків. Облік зазначених коштів ведеться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
32.7. Контролюючі органи складають зведену інформацію про суми податкових пільг юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та визначають втрати бюджету внаслідок надання податкових пільг, що обліковуються у спеціальному фонді державного та місцевих бюджетів як податкові видатки.
32.8. Контролюючі органи здійснюють контроль за правильністю надання та обліку податкових пільг, а також їх цільовим використанням (щодо умовних податкових пільг) та своєчасним поверненням коштів, не сплачених до бюджету внаслідок надання пільги, у разі її надання на поворотній основі. Податкові пільги, використані не за призначенням чи несвоєчасно повернуті, повертаються до відповідного бюджету з нарахуванням пені в розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.
32.9. Податкова пільга  надається шляхом:
а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору;
б) зменшення податкового зобов’язання після нарахування податку та збору;
в) встановлення зниженої ставки податку та збору;
г) звільнення від сплати податку та збору;

Стаття 33 Строк сплати податку та збору  

33.1. Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов’язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Момент виникнення податкового обов’язку платника податків, у тому числі податкового агента,  визначається календарною датою.
33.2 Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати, чи статися, або на подію, що повинна відбутися.
33.3.  Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 34. Зміна строку сплати податку та збору

34.1. Зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.
34.2. Зміна строку сплати податку здійснюється у формі:
відстрочки;
розстрочки;
податкового кредиту.
34.3. Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов’язку.

Стаття 35. Податковий період

35.1. Податковим періодом визнається, встановлений цим Кодексом, період часу з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів.
35.2. Податковий період може складатися з декількох звітних періодів.
35.3. Базовий податковий (звітний) період – період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов’язаний самостійно визначити суму податкового зобов’язання  платника податку.

Стаття 36. Види податкового періоду

36.1. Податковим періодом може бути:
36.1.1) календарний рік;
36.1.2) календарний квартал;
36.1.3) календарний місяць;
36.1.4) календарний день.

Стаття 37. Порядок сплати податків та зборів

37.1. Сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
37.2. Сплата податків та зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
37.3. Порядок сплати податку та збору встановлюється цим Кодексом, податковим чи митним законодавством для кожного податку окремо.

Стаття 38. Податковий обов’язок
 
38.1. Податковим обов’язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати, та/або сплатити суму податку та збору, в порядку і в строки, визначені податковим та митним законодавством.
38.2. Податковий обов’язок виникає у платника за кожним податком та збором.
38.3. Податковий обов’язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов’язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
38.4. Виконання податкового обов’язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.
38.5 Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов’язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань оподаткування та митної справи.

Стаття 39. Виникнення, зміна і припинення податкового обов’язку

39.1. Підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов’язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань оподаткування та митної справи.
39.2. Податковий обов’язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та законодавство з питань митної справи пов‘язує сплату ним податку.
39.3. Підставами для припинення податкового обов‘язку, крім нарахування податку, є:
39.3.1) ліквідація юридичної особи;
39.3.2) смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою;
39.3.3) втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом.

Стаття 40. Виконання податкового обов’язку

40.1. Виконанням податкового обов’язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань  у встановлений податковим законодавством строк.
40.2. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, – податковим  агентом, або представником платника податку, або банком на підставі податкової поруки.
40.3. У разі смерті платника податку його податковий обов’язок виконується спадкоємцем, який отримав свідоцтво про право на спадщину, в межах доходів від спадщини.
40.4. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов’язку встановлюються  податковим законодавством.

Стаття 41. Методи визначення та порядок застосування звичайної ціни органом державної податкової служби

41.1. Звичайна ціна застосовується у разі здійснення платником податків:
а) будь-яких операцій за зовнішньоекономічними контрактами;
б) бартерних операцій;
в) операцій з пов’язаними особами;
г) операцій з платниками податків, що застосовують інші правила або ставки оподаткування, ніж такий платник податків;
ґ) обґрунтування визначення трансфертної ціни;
д) в інших випадках, встановлених законодавством.
41.2. Визначення звичайної ціни у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється за методами:
а) порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу);
б) ціни перепродажу;
в) „витрати плюс”;
г) розподілення прибутку;
ґ) чистого прибутку.
41.3. У разі відсутності даних для застосування зазначених методів визначення звичайної ціни така ціна може бути визначена виходячи з результатів незалежної оцінки майна та майнових прав, яка проводиться суб’єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”.
41.4 У разі неможливості визначення звичайної ціни із застосуванням положень пунктів 41.2. - 41.3. цієї статті вважається, що звичайна ціна збігається з договірною.
41.5. За методом порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу) застосовується ціна, яка визначається за ціною на ідентичні (а за їх відсутності – однорідні) товари (роботи, послуги), що реалізуються (придбаваються) не пов’язаній з продавцем (покупцем) особі за звичайних умов діяльності.
Для визначення звичайної ціни товару (роботи, послуги) згідно з методом порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у порівнянних умовах на відповідному ринку товарів (робіт, послуг). Враховуються, зокрема, такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії); обсяг функцій, що виконуються сторонами; умови розподілу між сторонами ризиків і вигод; строки виконання зобов'язань; умови здійснення платежів, звичайних для такої операції; характеристика ринку товарів, на якому здійснено господарську операцію; бізнес стратегія підприємства; звичайні надбавки чи знижки до ціни під час укладення договорів між непов'язаними особами, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються порівнянними, якщо відмінність між такими умовами істотно не впливає на ціну або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні під час укладення договорів між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни, зокрема знижки, зумовлені сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів.
Якщо товари (роботи, послуги), стосовно яких визначається звичайна ціна, ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам (роботам, послугам), які прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну (біржове котирування), визначення звичайної ціни в установленому в абзаці першому цього пункту порядку здійснюється з урахуванням таких факторів.
41.6. Згідно з методом ціни перепродажу застосовується договірна ціна товарів (робіт, послуг), визначена під час подальшого продажу таких товарів (робіт, послуг) покупцем третій особі за вирахуванням відповідної націнки та витрат пов’язаних із збутом.
41.7. За методом „витрати плюс” застосовується ціна, що складається з собівартості готової продукції (товарів, робіт, послуг), яку визначає продавець, і відповідної націнки, мінімальний розмір якої для окремих видів  товарів може бути  визначений на законодавчому рівні.
41.8. Відповідно до методу розподілення прибутку визначається прибуток від операції, який повинен бути розподілений між її учасниками. Такий прибуток розподіляється на економічно обґрунтованій основі, що наближує цей розподіл до розподілу прибутку, який отримали б учасники операцій, якби були непов’язаними особами. 
41.9. Метод чистого прибутку ґрунтується на порівнянні показників рентабельності операції, які розраховуються на підставі відповідної бази (такої як витрати, обсяг реалізації, активи), з аналогічними показниками рентабельності операцій між непов'язаними особами у порівнянних економічних умовах.
41.10. Порядок застосування методів порівнювальної неконтрольованої ціни (аналогів продаж), ціни перепродажу, „витрати плюс”, розподілення прибутку та чистого прибутку для визначення звичайної ціни встановлюється Кабінетом Міністрів України, виходячи з положень цієї статті.
41.11. Методику визначення звичайної ціни страхового тарифу затверджує центральний орган виконавчої влади з регулювання ринків фінансових послуг, виходячи з положень цієї статті.
41.12. У разі коли ціни на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена відповідно до принципів такого регулювання. Це положення не поширюється на встановлення мінімальної ціни продажу або індикативної   ціни.  У цьому разі звичайною є ринкова ціна, але не нижче встановленої мінімальної ціни продажу або індикативної ціни.
41.13. Для визначення звичайних цін на товари (роботи, послуги) можуть використовуватись офіційні джерела інформації, зокрема:
41.13.1) статистичні дані державних органів і установ;
41.13.2) ціни спеціалізованих аукціонів з торгівлі окремими видами продукції, біржові котирування;
41.13.3) довідкові ціни спеціалізованих комерційних видань та публікацій, в тому числі електронних та інших  банків даних;
41.13.4) звіти та довідки торгово-економічних місій у складі посольств України за кордоном;
41.13.5) інші інформаційні джерела, що визнаються офіційними в установленому порядку.
41.14. Якщо продаж (відчуження) товарів здійснюється у примусовому порядку згідно із законодавством, звичайною є ціна, отримана під час такого продажу.
41.15. Для товарів (супутніх послуг), раніше ввезених на митну територію України у митному режимі імпорту або реімпорту, звичайної ціною продажу (поставки) на митній території України вважається ринкова ціна, але не нижче митної вартості товарів (супутніх послуг), з якої були сплачені податки та збори під час їх митного оформлення.
41.16. Обов’язок доведення того, що ціна договору (провочину) не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на орган державної податкової служби у порядку, встановленому законом. Для доведення відповідності ціни господарської операції рівню звичайної ціни платник податків зобов'язаний за письмовою вимогою подати органу державної податкової служби за місцем реєстрації відомості за переліком, встановленим центральним органом державної податкової служби. У разі коли платник податку не задовольняє письмову вимогу органу державної податкової служби, донарахування податкових зобов'язань платника податків здійснюється за процедурою, встановленою цим Кодексом для донарахування податкових зобов'язань за непрямими методами.
41.17. У разі застосування звичайних цін за результатами проведення перевірки платника податку посадові особи органу державної податкової служби фіксують в акті перевірки встановлені факти невідповідності використаних платником в податковому обліку цін звичайним цінам.
Визначені із застосуванням звичайних цін база, об`єкт оподаткування та інші показники податкового обліку використовуються органами державної податкової служби для проведення розрахунку податкових зобов`язань, коригування від`ємного значення об`єкта оподаткування або інших показників податкової звітності за результатами проведення перевірки.
41.18. Великий платник податків має право звернутися до центрального органу державної податкової служби із заявою про укладення договору про ціноутворення для цілей оподаткування.
Договір про ціноутворення для цілей оподаткування є договором між зазначеним платником податків та центральним органом державної податкової служби, про порядок визначення цін (методів) відповідно до цієї статті та її застосування для цілей оподаткування протягом строку дії такого договору. Порядок укладення та виконання таких договорів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

РОЗДІЛ ІІ. АДМІНІСТРУВАННЯ ПОДАТКІВ, ЗБОРІВ   (ОБОВ’ЯЗКОВИХ ПЛАТЕЖІВ)

ГЛАВА 1. ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ

Стаття 1. Сфера застосування розділу „Адміністрування податків, зборів (обов’язкових платежів)”

1.1. Цей розділ визначає порядок адміністрування податків та зборів, визначених у розділі І цього Кодексу, а також порядок контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства у випадках, коли здійснення такого контролю покладено на контролюючі органи. У разі коли іншими розділами цього Кодексу або законодавством з питань митної справи (далі – митне законодавство) визначається спеціальний порядок адміністрування окремих податків та зборів, використовуються правила, визначені в іншому розділі або митному законодавстві.

Стаття 2. Визначення термінів

2.1. У цьому розділі терміни застосовуються у такому значенні:
2.1.1) апеляційне оскарження – оскарження платником податку визначеного контролюючим органом грошового зобов’язання у порядку і строки, які встановлені цим Кодексом, за процедурами адміністративного або судового оскарження;
2.1.2) відчуження майна – будь-які дії платника податків, унаслідок вчинення яких такий платник податків втрачає право власності на майно, що належить такому платникові податків або право користування, зокрема, природними ресурсами, що у визначеному законодавством порядку надані йому в користування;
2.1.3) грошове зобов’язання платника податків – сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов’язання та/або штрафну (фінансову) санкцію (крім штрафів, накладених на фізичну особу відповідно до законодавства про адміністративні правопорушення), а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності;
2.1.4) митні платежі – податки, що відповідно до цього Кодексу або митного законодавства справляються під час переміщення або у зв’язку з переміщенням товарів через митний кордон України та контроль за справлянням яких покладено на органи державної митної служби;
2.1.5) надміру сплачені податки та збори – це суми податків та зборів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми податкових зобов’язань (у тому числі штрафних санкцій), граничний строк сплати яких настав на таку дату;
2.1.6) операційний (банківський) день – частина робочого дня, протягом якої приймаються документи для переказу. Робочі дні визначаються для банків за правилами, встановленими відповідною постановою Національного банку України; 
2.1.7) орган стягнення – державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах компетенції, встановленої цим Кодексом та іншими законами України;
2.1.8) пеня – сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов’язань, не сплачених у встановлені законодавством строки;
2.1.9)  план – графік документальних виїзних перевірок – перелік платників податків, що підлягають плановій перевірці органами державної податкової служби у відповідний період календарного року;
2.1.10) погашення податкового боргу – зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом;
2.1.11) податкова вимога – письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу;
2.1.12) податкова застава – спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом;
Не можуть забезпечуватися податковою заставою грошові зобов’язання платника податків, що складаються з пені та штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих у зв’язку з недотриманням неподаткового законодавства, у тому числі законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності;
У разі невиконання платником податків грошового зобов’язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення має право у порядку, визначеному цим Кодексом, звернути стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави. Право звернення стягнення на майно, що є предметом податкової застави, для задоволення вимоги про виконання грошового зобов’язання платника податків має пріоритет над правом звернення стягнення на зазначене майно будь-яких інших кредиторів такого платника податків.
2.1.13) податкова порука – це видана банком гарантія погашення податкового боргу платника податків. Податковою порукою гарантується погашення грошового зобов’язання, що входить до складу податкового боргу, якщо нарахування такого грошового зобов’язання оскаржується платником податків в адміністративному або судовому порядку. 
Якщо платник податків протягом 10 календарних днів після закінчення процедури апеляційного оскарження не погасив податковий борг, гарантований податковою порукою, такий борг вважається податковим боргом банку, що видав податкову поруку, і до такого банку застосовуються усі процедури, передбачені податковим законодавством для погашення податкового боргу.
Банк, який здійснив погашення податкового боргу платника податку, має право відшкодувати за рахунок такого платника завдані такому банку збитки.
Податкова порука не може бути відкликана банком або платником податків.
Податкова порука підлягає реєстрації в органі державної податкової служби, де перебуває на обліку платник податків, що має податковий борг. До здійснення реєстрації податкова порука не має сили і не створює правових наслідків.
Порядок видачі податкової поруки та порядок її реєстрації визначається спільним рішенням Національного банку України та центрального органу державної податкової служби;
2.1.14) податкове зобов’язання – сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент,  повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та у строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк);
2.1.15) податкове повідомлення – рішення – письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства, контроль за виконанням яких покладено на органи державної податкової служби, або внести відповідні зміни до податкової звітності;
2.1.16) податковий борг – сума грошового зобов’язання, не сплачена платником податків до відповідного бюджету у строк, визначений податковим законодавством або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладається на контролюючі органи, пені, нарахованої на суму такого грошового зобов’язання, а також сума коштів, не сплачених платником податків до державних цільових фондів на підставах та у строк, що визначені законодавством про відповідний державний цільовий фонд;
2.1.17) податковий номер – унікальний реєстраційний номер облікової або реєстраційної картки (заяви) платника податків у базі даних про платників податків, порядок формування якого визначається центральним органом державної податкової служби;
2.1.18) помилково сплачені податки та збори –суми податків та зборів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб’єктів підприємницької  діяльності  або не мають такого статусу), що не є платниками таких податків та зборів;
2.1.19) ризик – ймовірність недекларування (неповного декларування) платником податків податкових зобов’язань, невиконання платником податків іншого законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.
2.1.20) суб’єкт владних повноважень – орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові чи службові особи, інший суб’єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;
2.1.21) умовне звільнення від оподаткування митними платежами – звільнення від сплати митних платежів, застосування якого передбачає дотримання певних умов та обмежень під час використання товарів і транспортних засобів комерційного призначення, розпорядження ними після їх випуску;
2.1.22) хронометраж – процес обстеження (спостереження) проведених суб’єктами господарювання розрахункових та інших господарських операцій, який застосовується органами державної податкової служби, з метою встановлення реальних обсягів проведених суб’єктами господарювання розрахункових та інших господарських операцій;
2.1.23) штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) – плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляються з платника податків у зв’язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Стаття 3. Контролюючі органи та органи стягнення

3.1. Контролюючими органами є:
3.1.1) органи державної податкової служби – щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби;
3.1.2) органи державної митної служби – щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України або територію спеціальної митної зони або вивезення (пересилання) товарів і предметів з митної території України або території спеціальної митної зони.
3.2. Розмежування повноважень і функціональних обов'язків між контролюючими органами визначаються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.
3.3. Порядок контролю з боку органів державної митної служби за сплатою платниками податків податку на додану вартість та акцизного податку встановлюється спільним рішенням центрального органу державної податкової служби та центрального органу державної митної служби.
3.4. Інші державні органи не мають права проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, у тому числі на запит правоохоронних органів.
3.5. Органами стягнення є виключно органи державної податкової служби, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу у межах компетенції, а також державні виконавці в межах їх компетенції. Стягнення податкового боргу за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється. 

Стаття 4. Листування з платником податків

4.1. Податкові повідомлення – рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі та відповідним чином підписані.
4.2. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони доставлені за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. 
4.3. Якщо платник податків на день надсилання йому контролюючим органом відповідного документа не повідомив такий контролюючий орган про зміну податкової адреси, документи вважаються належним чином врученими навіть у разі їх повернення як таких, що не знайшли адресата.
4.4. За невиконання вимог, передбачених у документах контролюючих органів, які не отримані платником податків у випадках, передбачених пунктом 4.3 цієї статті, платник податків несе відповідальність згідно з цим Кодексом та іншими законами України.

Стаття 5. Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов’язань 

5.1. Помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов’язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
У разі наявності у платника податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов’язання на поточний (вкладний) рахунок платника податків в установі банку, або шляхом повернення готівкою за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником  податків.
5.2. Обов’язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов’язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються органом державної податкової служби на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.
5.3. Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов’язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний (вкладний) рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов’язання (податкового боргу) з інших платежів, які контролюються органами державної податкової служби, незалежно від виду бюджету, або шляхом повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.
5.4. Контролюючий орган не пізніше ніж за 5 робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові Державного казначейства. На підставі отриманого висновку орган Державного казначейства протягом п’яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених сум податків платникам податків у порядку, встановленому Державним казначейством України. 
Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законодавством за несвоєчасність передачі Державному казначейству України для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з бюджету.
5.5. У разі, коли строк прийняття органом державної митної служби рішення про повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених митних платежів недостатній для складення документа, в якому відображаються результати перевірки, такий строк (за письмовою згодою платника податків) може бути продовжений органом державної митної служби з урахуванням специфічних обставин кожного випадку, коли може бути здійснене повернення митних та інших платежів.

Стаття 6. Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності

6.1. Для цілей оподаткування платники податків зобов’язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов’язаних з визначенням об’єктів оподаткування та/або податкових зобов’язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, бухгалтерської звітності, інших документів, пов’язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
6.2. Платники податків зобов’язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 6.1 цієї статті, а також документів, пов’язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 2555 днів з моменту подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання – з моменту передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності.
У разі ліквідації платника податків документи, визначені у пункті 6.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 2555 днів, що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.
6.3. Якщо документи, визначені у пункті 6.1 цієї статті, пов’язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження, прийнятого за її результатами податкового повідомлення – рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законодавством строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або остаточного вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 6.2 цієї статті. 
6.4. У разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 6.1 і 6.2 цієї статті, платник податків зобов’язаний у п’ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити орган державної податкової служби за місцем обліку в порядку, установленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та орган державної митної служби, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації. Платник податків зобов’язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до органу державної податкової служби, органу державної митної служби.
6.5. Підлягають виключенню з обліку операції, відображені на підставі нікчемних правочинів (господарських зобов’язань), але включені з різних причин до обліку.
6.6. У разі коли до закінчення перевірки платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки надає документи, не надані під час перевірки (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 6.7 цієї статті), такі документи можуть бути враховані платником податків у податкових періодах, що настають за податковим періодом, який перевірявся, і не є підставою для скасування в адміністративному або судовому порядку прийнятого за результатами такої перевірки податкового повідомлення – рішення.
6.7. У разі коли посадова особа органу державної податкової служби, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення з описом вкладеного, або надати нарочно органу державної податкової служби, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків – фізичної особи або посадової особи платника податків – юридичної особи).
У разі коли під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення, або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до органу державної податкової служби менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується не менше як на п’ять робочих днів з дати продовження. 

У разі коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до органу державної податкової служби після завершення перевірки, проведення перевірки поновлюється не менше як на п’ять робочих днів, а якщо за результатами перевірки вже був вручений акт (довідка) перевірки – складається  додатковий акт (довідка), результати якого враховуються під час визначення грошових зобов’язань платника податків.
6.8. Відокремлені структурні підрозділи, які визначені платником окремого податку, повинні вести облік з такого податку за правилами, встановленими цим Кодексом.

Стаття 7. Податкова адреса

7.1. Платник податків-фізична особа зобов'язана визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою такої особи визнається місце постійного або переважного її проживання згідно з реєстрацією в паспорті, за яким вона береться на облік як платник податків в органі державної податкової служби. 
Платник податків-фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Платник податків зобов’язаний повідомити про свою податкову адресу орган державної податкової служби, де він перебуває на обліку як платник податків, у тому числі окремих податків.
У разі зміни податкової адреси платник податків зобов’язаний повідомити орган державної податкової служби протягом трьох днів з дати зміни.
7.2. Податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є їх зареєстроване місцезнаходження, місцезнаходження постійно діючого органу, місце управління, місце податкової реєстрації або місце основного та неосновного обліку, якщо інше не передбачене цим Кодексом чи іншими нормативно-правовими актами України.
Місце управління підприємством – місце здійснення повноважень органом управління (радою, правлінням тощо) відповідно до статуту або іншого засновницького документа.
Місце управління підприємством, переданим у довірче управління, – місцезнаходження довірчого власника.
Місце управління підприємством, що здійснюється фізичною особою, яка є власником цього підприємства, або фізичною особою, що діє відповідно до договору від імені та за дорученням власника, – місце проживання відповідного власника.
Місце управління представництвом, філіалом або іншим відокремленим підрозділом підприємства – місце управління підприємством, до складу якого входить такий підрозділ.

ГЛАВА 2. ПОДАТКОВА ЗВІТНІСТЬ

Стаття 8. Податкова декларація (розрахунок)

8.1. Податкова декларація, розрахунок (далі – податкова декларація) – документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом і на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов’язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого  (виплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. 
Митні декларації є податковими для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов’язань.
Додатки до податкової декларації є її невід’ємною частиною.
8.2. Якщо згідно з правилами, визначеними цим Кодексом, податкова звітність з окремого податку складається наростаючим підсумком, податкова декларація за результатами останнього податкового періоду року прирівнюється до річної податкової декларації, при цьому річна податкова декларація не подається.
8.3. Якщо платник податків вважає, що форма податкової декларації, визначена центральним контролюючим органом, збільшує або зменшує його податкові зобов'язання, всупереч нормам Кодексу з такого податку чи збору, він має право зазначити цей факт у спеціально відведеному місці в податковій декларації. У разі необхідності платник податків може подати разом з такою податковою декларацією додаткові документи чи письмові пояснення.
8.4. Форма податкової декларації встановлюється центральним органом державної податкової служби за погодженням з Міністерством фінансів України та комітетом Верховної Ради України, що відповідає за проведення податкової та митної політики. У такому ж порядку встановлюються форми податкових декларацій з місцевих податків і зборів, що є обов'язковими для застосування їх платниками (податковими агентами).
Це положення не поширюється на митні декларації. Порядок та строки подання митної декларації, а також порядок прийняття контролюючим органом митної декларації визначається з урахуванням вимог Митного кодексу України.
Органи державної податкової служби в порядку, визначеному центральним органом державної податкової служби, безоплатно забезпечують платників податків формами податкових декларацій стосовно податків і зборів, що подаються органам державної податкової служби. 
8.5. Якщо в результаті запровадження нового податку або зміни правил оподаткування змінюються форми податкової звітності, центральний орган державної податкової служби, який затвердив такі форми, зобов’язаний оприлюднити такі нові форми звітності.
До визначення нових форм декларацій (розрахунків), які набирають чинності з податкового періоду, що настає за податковим періодом, у якому відбулося їх оприлюднення, діють форми декларацій (розрахунків), що мали чинність до такого визначення. 
Під час планування внесення змін до нормативно-правових актів з питань оподаткування у поточному або наступному бюджетному періоді повинні бути заплановані видатки до відповідного бюджету, пов'язані з оприлюдненням та застосуванням таких норм у поточному або наступному бюджетному періоді.
Вимоги статей 8-12 цього розділу не поширюються на декларування товарів (продукції), ввезених на митну територію України або вивезених з неї відповідно до митного законодавства України (крім випадків, визначених у цих статтях), а також на декларування відрахувань до соціальних фондів та інше інформаційне декларування, яке містить економічні відомості про суб'єктів оподаткування, що не стосуються обчислення податків. 

Стаття 9. Особи, які несуть відповідальність за складення податкової звітності

9.1. Відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть:
9.1.1) юридичні особи та філіали (відділення), представництва юридичних осіб, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи;
Відповідальність за порушення податкового законодавства філією несе юридична особа, до складу якої входить філія.
9.1.2) фізичні особи – платники податків або їх законні чи уповноважені представники у випадках, передбачених цим Кодексом;
9.1.3) податкові агенти.

Стаття 10. Складення податкової звітності

10.1. Форми обов’язкової податкової звітності (податкові декларації чи податкові розрахунки), повинні відповідати нормам та змісту відповідного податку та збору, а також затвердженому центральним контролюючим органом порядку їх складення та подання.
10.2. Податкова звітність подається із зазначенням податкового номера.
10.3. Податкова звітність повинна бути підписана:
10.3.1) керівником платника податку – юридичної особи або філії (відділення), представництва юридичної особи, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової звітності. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової звітності безпосередньо керівником платника податку така податкова звітність підписується ним як керівником, так і особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової звітності;
10.3.2) фізичною особою – платником податків (її законним представником) або іншою особою, на яку цим Кодексом або іншими нормативно-правовими актами з питань оподаткування покладено обов'язки щодо подання податкової звітності;
10.3.3) особою, відповідальною за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової звітності, – в разі провадження діяльності за договором про спільну діяльність та угодами про розподіл продукції.
10.4. Якщо податкова звітність подається податковими агентами – юридичними особами, вона повинна бути підписана керівником такого агента та особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової звітності такого агента, а якщо податковим агентом є платник податків-фізична особа – таким платником.
10.5. Особа, яка за винагороду складає податкову звітність платника податків або бере участь в її складенні, крім випадків, коли така особа є працівником платника податків, повинна підписати податкову декларацію разом з особами, визначеними у пунктах 10.3 і 10.4 цієї статті.

Стаття 11. Подання податкової звітності до органів державної податкової служби 

11.1. Податкова звітність подається платником податків або іншою особою, на яку цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами покладено обов'язки з подання органам державної податкової служби податкової звітності за звітний період в установлені цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами строки, органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку такий платник податків.
11.2. Платник податків незалежно від того, чи провадив він господарську діяльність у звітному періоді, повинен подати податкову звітність за такий період.
11.3. Прийняття податкової звітності є обов'язком органу державної податкової служби. Податкова звітність приймається без попередньої перевірки зазначених у ній показників уповноваженою службовою (посадовою) особою органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків. 
Відмова службової (посадової) особи органу державної податкової служби прийняти податкову декларацію з будь-яких причин або висунення нею будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.
Платник податків може також оскаржити дії службової (посадової) особи органу державної податкової служби з відмови у прийнятті податкової декларації у судовому порядку.
Якщо службова (посадова) особа органу державної податкової служби порушує норми абзацу першого цього пункту, платник податків зобов'язаний до закінчення граничного строку подання декларації надіслати таку декларацію поштою з описом вкладеного та повідомленням про вручення. До декларації додається заява на ім'я керівника відповідного органу державної податкової служби, складена у довільній формі, із зазначенням прізвища службової (посадової) особи, яка відмовилася прийняти декларацію, та/або із зазначенням дати такої відмови. При цьому декларація вважається поданою в момент її вручення пошті у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби.
11.4. Незалежно від наявності відмови у прийнятті податкової декларації платник податків зобов'язаний погасити податкове зобов'язання, самостійно визначене ним у такій податковій декларації, протягом строків, установлених цим Кодексом. 
11.5. Податкова звітність подається органові державної податкової служби з дотриманням таких вимог:
11.5.1) орган державної податкової служби зобов'язаний зареєструвати податкову звітність, подану платником податків або іншою особою, на яку цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами покладено обов'язки щодо подання податкової звітності, за датою її фактичного подання;
11.5.2) платник податків має право у строки подання податкової декларації, визначені цією статтею, надіслати декларацію органу державної податкової служби поштою з повідомленням про вручення; 
11.5.3) одночасно з поданням податкової декларації (іншої податкової звітності) на паперових носіях, за добровільним рішенням платника податків, може бути подана (а у випадках, визначених цим Кодексом, – подається в обов’язковому порядку) копія такої декларації (іншої податкової звітності) в електронній формі; 
11.5.4) податкова звітність платників податків, що належать до великих та середніх підприємств подається органу державної податкової служби обов’язково в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством, та із підтвердженням такої звітності на паперових носіях.
Інші платники податків можуть подавати податкову звітність в електронній формі за добровільним рішенням.
Центральний орган державної податкової служби розробляє та розміщує на своїй офіційній сторінці (веб-сайті) в Інтернеті програму формування та подання податкової звітності платників податків в електронному вигляді до органів державної податкової служби засобами телекомунікаційного зв’язку та забезпечує її безоплатне розповсюдження (включаючи необхідні зміни та доповнення) шляхом надання доступу до копіювання такої програми як через Інтернет, так і шляхом запису на магнітні носії інформації платника за його запитом. Формат електронного документа податкової звітності платників податків та порядок її подання визначається центральним органом державної податкової служби.
Подання податкової звітності в електронному вигляді здійснюється на безоплатній основі.
11.6. Податкова декларація, заповнена платником податків з порушенням норм статті 10 цього розділу, вважається не поданою. Якщо орган державної податкової служби звертається до платника податків з письмовою пропозицією подати податкову декларацію із зазначенням обов’язкових реквізитів та підстав неприйняття попередньої, такий платник податків має право:
11.6.1) подати декларацію разом із сплатою відповідного штрафу (у разі порушення строку її подання); 
11.6.2) оскаржити рішення органу державної податкової служби в порядку, передбаченому статтею 21 цього розділу.
Перелік обов’язкових реквізитів декларації встановлюються центральним органом державної податкової служби.
11.7. Податкові декларації подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: 
11.7.1) календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків), – протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; 
11.7.2) календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків), – протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя);
11.7.3) календарному року, крім випадків, передбачених підпунктом 11.7.4 цього пункту, – протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.
11.7.4) календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, – до 1 квітня року, що настає за звітним. 
11.7.5) календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців, – протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного податкового року.
11.8. Якщо податкова декларація за квартал, півріччя, три квартали або рік розраховується наростаючим підсумком на підставі показників базових податкових періодів, з яких складаються такі квартал, півріччя, три квартали або рік (без урахування авансових внесків) згідно з відповідним розділом цього Кодексу, зазначена декларація подається у строки, визначені пунктом 11.7 цієї статті для такого базового звітного (податкового) періоду. 
Для цілей цього Кодексу під терміном „базовий звітний (податковий) період” слід розуміти перший звітний (податковий) період року, визначений відповідним розділом цього Кодексу. 
11.9. Якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.
Граничні строки подання податкової декларації можуть бути збільшені за правилами та на підставах, які передбачені цим Кодексом.
11.10. Якщо згідно з відповідним розділом цього Кодексу з питань окремого податку, збору звітний (податковий) період не встановлено, податкова декларація подається та податкове зобов'язання сплачується у строки, передбачені цим пунктом для місячного базового звітного (податкового) періоду, крім випадків, коли подання декларації не передбачено таким розділом цього Кодексу.
11.11. У разі втрати або зіпсуття поштового відправлення чи затримки його вручення органу державної податкової служби з вини оператора поштового зв’язку, такий оператор несе відповідальність, відповідно до законодавства, при цьому платник податків звільняється від будь-якої відповідальності за неподання або несвоєчасне подання такої податкової декларації. 
Платник податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення про втрату або зіпсуття поштового відправлення зобов'язаний надіслати поштою або надати особисто (за його вибором) органу державної податкової служби другий примірник податкової декларації разом з копією повідомлення про втрату або зіпсуття поштового відправлення. 
Порядок оформлення зазначених поштових відправлень, а також нормативи їх обігу визначаються Кабінетом Міністрів України. 
11.12. Незалежно від факту втрати або зіпсуття такого поштового відправлення чи затримки його вручення платник податків зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання, самостійно визначену ним у такій податковій декларації, протягом строків, установлених цим Кодексом. 

Стаття 12. Внесення змін до податкової звітності

12.1. У разі коли у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 68 цього розділу або іншими актами законодавства) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім митної декларації), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою, що діє на час подання уточнюючого розрахунку. 
У разі коли допущені помилки призвели до заниження податкового зобов’язання минулих податкових періодів платників податків зобов’язаний до початку перевірки самостійно нарахувати, надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити, не пізніше дня подання такого уточнюючого розрахунку, суму заниженого податкового зобов’язання та штраф у розмірі п’яти відсотків суми нарахованого заниженого податкового зобов’язання, а також пеню за весь період заниження такого податкового зобов’язання, розраховану за нормами цього Кодексу.
12.2. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо до закінчення граничного строку подання податкової декларації, у якій були допущені помилки, подасть податкову декларацію з виправленими показниками. В цьому випадку чинною вважається податкова декларація за останню дату подання. Штраф, передбачений в абзаці другому пункту 12.1 цієї статті в цьому випадку не нараховується та не сплачується.
12.3. Платник податків не має права подавати уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, який на дату подання уточнюючого розрахунку перевіряється відповідним контролюючим органом. 
Платник податків не має права подавати уточнюючий розрахунок із зменшенням податкового зобов’язання до податкової декларації, поданої за період, який на дату подання уточнюючого розрахунку був перевірений відповідним контролюючим органом.
У разі порушення платником податків вимог абзацу першого та другого цього підпункту поданий ним уточнюючий розрахунок не враховується при визначенні його податкових зобов’язань та повертається такому платнику податків із зазначенням причин повернення. 

Стаття 13. Внесення змін до податкової звітності у зв’язку із   відшкодуванням збитків, завданих злочином

13.1. Якщо стосовно платника податків (службової (посадової) особи платника податків або платника податків – фізичної особи) порушена кримінальна справа щодо вчинення злочину, предметом якого виступають податки, збори, такий платник у будь-який час до винесення судом у справі рішення, що набрало законної сили, має право подати контролюючому органу уточнюючий розрахунок за правилами, визначеними у статті 12 цього розділу, та сплатити визначені в такому розрахунку суми податкового зобов’язання, що є предметом розгляду у кримінальній справі, і штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених статтею 90 цього розділу.
Цей пункт не застосовується в разі, коли такі податкові зобов’язання та штрафні санкції були визначені контролюючим органом до порушення кримінальної справи. В цьому випадку платник податків має право сплатити визначені контролюючим органом грошові зобов’язання в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
13.2. У розрахунку обов’язково зазначається номер кримінальної справи, в межах якої розглядаються несплачені податкові зобов’язання.
13.3. Суми, сплачені за таким розрахунком або за рішенням контролюючого органу вважаються погашенням збитків, завданих злочином.
13.4. Поданий платником податку уточнюючий розрахунок не може бути змінений чи відкликаний таким платником податку, а сума визначеного в ньому податкового зобов’язання не може бути оскаржена в адміністративному або судовому порядку, крім випадків, коли кримінальна справа, у зв’язку із провадженням якої подавався розрахунок, була закрита за реабілітуючими підставами.

Стаття 14. Подання відомостей про суми виплачених доходів платникам податків-фізичним особам 

14.1. Податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум нарахованого та утриманого з них податку органу державної податкової служби за місцем свого обліку.
14.2. У визначених цим Кодексом випадках розрахунки подаються в електронному вигляді.
ГЛАВА 3. КОНСУЛЬТАЦІЇ ТА РОЗ’ЯСНЕННЯ ПОДАТКОВОГО ЗАКОНОДАВСТВА

Стаття 15. Роз’яснення податкового та іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи. 

15.1. Роз’яснення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, здійснюється шляхом надання податкових консультацій та податкових роз’яснень.

Стаття 16. Податкові консультації

16.1. За зверненням платників податків контролюючі органи надають консультації з питань практичного використання конкретних норм податкового законодавства.
16.2. Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податку, якому надано таку консультацію.
16.3. За вибором платника податків консультація надається в усній або письмовій формі.
16.4. Консультації надаються органом державної податкової або митної служби, в якому платник податків перебуває на обліку, або вищим органом державної податкової або митної служби, якому такий орган адміністративно підпорядкований, а також центральним органом державної податкової або митної служби.
16.5. Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх компетенції.
16.6. У разі коли податкова консультація суперечить положенням податкового роз’яснення, застосовується податкове роз’яснення.

Стаття 17. Податкові роз’яснення

17.1. Податкові роз'яснення окремих положень податкового або іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на органи державної податкової або митної служби, надаються за самостійним рішенням відповідного центрального контролюючого органу, коли до таких органів надходить значна кількість однорідних звернень щодо надання консультацій з практичного використання окремих норм податкового законодавства. 
17.2. Податкове роз'яснення затверджується наказом центрального контролюючого органу, який  погоджується з Міністерством фінансів України та реєструється Міністерством юстиції України.
Порядок надання та оприлюднення податкових роз’яснень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Стаття 18. Наслідки використання податкових консультацій та роз’яснень

18.1. Не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації та/або  роз'яснення, наданих у письмовій формі, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або податкове роз'яснення були змінені або скасовані. У разі зміни або скасування раніше наданої податкової консультації або податкового роз’яснення, платник податків звільняється від зобов’язання здійснювати відповідне коригування своєї податкової звітності та визначати і сплачувати уточнену суму податкового зобов’язання.
18.2. Платник податків може оскаржити до суду податкову консультацію та/або податкове роз’яснення контролюючого органу, яке, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Визнання судом такої податкової консультації та/або податкового роз’яснення недійсним є підставою для надання нової податкової консультації та/або податкового роз’яснення.

ГЛАВА 4. ВИЗНАЧЕННЯ СУМИ ПОДАТКОВИХ ТА/АБО ГРОШОВИХ ЗОБОВ’ЯЗАНЬ ПЛАТНИКА ПОДАТКІВ, ПОРЯДОК ЇХ СПЛАТИ ТА ОСКАРЖЕННЯ РІШЕНЬ КОНТРОЛЮЮЧИХ ОРГАНІВ

Стаття 19. Визначення сум податкових та грошових зобов’язань

19.1. Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та /або грошового зобов’язання та /або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.
19.2. Грошове зобов’язання щодо суми податкових зобов’язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку – фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.  
19.3. Контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:
19.3.1) платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію;
19.3.2) дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;
19.3.3) згідно з податковим законодавством та іншими законами особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов’язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;
19.3.4) рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків;
19.3.5) дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, в тому числі податку з доходів фізичних осіб таким податковим агентом; 
19.3.6) результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов’язань, визначених платником у митних деклараціях.
19.4. У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо вартості імпортованих товарів, яка відрізняється від задекларованої під час митного оформлення, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов’язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 19.3. цієї статті, виходячи з вартості товару, зазначеного у таких документах.
19.5. Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується податковим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Стаття 20. Скасування рішень контролюючих органів

20.1. Податкове повідомлення – рішення про визначення суми грошового зобов’язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.
Процедура  адміністративного оскарження рішень органів державної податкової служби є дворівневою.
20.2. Контролюючими органами вищого рівня є:
20.2.1. Державна податкова адміністрація України є контролюючим органом вищого рівня для державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які, в свою чергу, є контролюючими органами вищого рівня для державних податкових інспекцій.
20.2.2. Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади в галузі митної справи є контролюючим органом вищого рівня для інших митних органів.
Стаття 21. Оскарження рішень контролюючих органів 

21.1. Податкове повідомлення – рішення та інші рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
21.2. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі його компетенції, встановленої цим Кодексом або іншими законами України, такий платник податків має право звернутися до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення.
21.3 Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (та у разі потреби - з документами, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати) протягом 10 календарних днів, що настають за днем надходження до платника податків податкового повідомлення – рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.
Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Скарги на рішення державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі подаються до Державної податкової адміністрації України.
21.4. Обов’язок  доведення того що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є помилковим покладається на платника податків. 
21.5. Платник податків одночасно з поданням скарги контролюючому органу вищого рівня зобов’язаний повідомляти контролюючий орган, яким визначено суму грошового зобов’язання або прийнято інше рішення, про оскарження його податкового повідомлення – рішення або будь-якого іншого рішення. 
21.6 У разі коли контролюючий  орган   приймає рішення про повне або часткове  незадоволення  скарги  платника податків,  такий платник податків має право звернутись протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання відповіді, зі скаргою до контролюючого  органу вищого рівня. 
21.7. У разі порушення платником податків вимог пунктів 21.3 і 21.6 подані ним скарги не розглядаються та повертаються такому платнику податків із зазначенням причин повернення. 
21.8. Контролюючий орган, який розглядає скаргу зобов'язаний  прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, що настають за днем отримання скарги платника податків, на його адресу поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.
21.9 Керівник (або його заступник) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад строк, визначений у пункті 21.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного у пункті 21.8 цієї статті.
21.10. Рішення Державної податкової адміністрації України  та спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади в галузі митної справи, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.
21.11. Не підлягає оскарженню:
21.11.1) податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків;
21.11.2) податкове зобов’язання, що нараховане та/або утримане податковим агентом відповідно до норм цього Кодексу.
21.12. Якщо відповідно до цього Кодексу контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов'язання платника податків за причинами, не пов'язаними із порушенням законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення – рішення контролюючого органу, замість 
10-денного строку, визначеного у пункті 21.3 цієї статті.
21.13. У разі коли останній день строків, зазначених у цій статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем таких строків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.
21.14. Строки подання скарги на податкове повідомлення – рішення або будь-яке інше рішення контролюючого органу можуть бути продовжені за правилами і на підставах, визначених пунктом 68.6 статті 68 цього розділу.
21.15. Скарга, подана з дотриманням порядку, строку та умов, визначених цією статтею, щодо визнання недійсним податкового повідомлення – рішення (рішення) контролюючого органу не звільняє такого платника від обов’язку сплатити нараховане грошове зобов’язання та не зупиняє застосування права податкової застави і надіслання податкових вимог, але зупиняє стягнення грошового зобов’язання, зазначеного у податковому повідомленні – рішенні, що оскаржується, та нарахованої на вказане податкове зобов’язання пені до закінчення процедури адміністративного  оскарження.
21.16  Днем подання скарги вважається день фактичного отримання скарги відповідним контролюючим органом, а в разі надсилання скарги поштою – дата відправлення скарги, зазначена відділенням поштового зв’язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті. 
21.17. Процедура адміністративного оскарження закінчується:
21.17.1) останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення – рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк;
21.17.2) днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги;
21.17.3) днем отримання платником податків рішення Державної податкової адміністрації України  або спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади в галузі митної справи,; 
21.17.4) днем звернення платника податків до суду;
21.17.5) днем звернення платника податків до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення податкових зобов'язань, що оскаржувались.
21.18. Протягом року з дня отримання податкового повідомлення –рішення або іншого рішення платник податків має право оскаржити до суду таке рішення контролюючого органу.
У разі коли платником податків до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, строк звернення до суду продовжується на строк, що фактично пройшов з дати звернення платника податку із скаргою до контролюючого органу до дати отримання (включно) таким платником податків рішення контролюючого органу, прийнятого за результатами розгляду скарги.
Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.
21.19. Звернення платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним податкового повідомлення – рішення або будь-якого іншого рішення відповідного контролюючого органу не звільняє такого платника від обов’язку сплатити нараховане грошове зобов’язання та не зупиняє застосування права податкової застави і надіслання податкових вимог, але зупиняє стягнення грошового зобов’язання, зазначеного у податковому повідомленні – рішенні, що оскаржується, та нарахованої на вказане податкове зобов’язання пені до винесення судом остаточного рішення.
21.20. Податкова застава у випадках, передбачених пунктами 21.15 і 21.19 цієї статті, не застосовується, якщо сума грошового зобов’язання, нарахування якого оскаржується платником податків, гарантована податковою порукою.
21.21. Пеня, нарахована на суму грошового зобов’язання, нарахування якого оскаржується платником податків в адміністративному або судовому порядку до закінчення усіх процедур апеляційного оскарження, включається до складу податкового боргу такого платника. 
21.22. Вимоги до оформлення скарги, порядок подання та розгляд скарг встановлюється Державною податковою адміністрацією України за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Стаття 22. Строки сплати податкового зобов'язання 

22.1. Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку – фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.
Суму податкового зобов’язання, визначену у митній декларації, платник податків зобов’язаний сплатити до закінчення митного оформлення товарів, якщо інше не передбачено податковим законодавством.
22.2. У разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних з порушенням законодавства, такий платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму податкового зобов'язання у строки, визначені в цьому Кодексі, а якщо такі строки не визначено – протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення – рішення про таке нарахування.
22.3. У разі визначення грошового зобов’язання контролюючим органом підстав, зазначеними у підпунктах 19.3.1 – 19.3.5 пункту 19.2 статті 19 цього розділу, платник податків зобов’язаний сплатити нараховану суму грошового зобов’язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення – рішення.
Якщо останній день зазначених у пунктах 22.2 і 22.3 цієї статті строків припадає на вихідний або святковий день, останнім днем кожного з таких строків вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем
22.4. Пеня та штрафні санкції, нараховані на суму грошового зобов'язання (її частку), скасовану за результатами адміністративного чи судового оскарження, також підлягають скасуванню, а якщо такі пеня та санкції були сплачені, вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу, грошових  зобов’язань або поверненню в порядку, встановленому статтею 5 цього розділу.
22.5. Фізичні особи – платники податків повинні сплачувати податки і збори, що встановлені цим Кодексом, через установи банків та поштові відділення. У разі коли зазначені особи проживають у сільській та селищній місцевості, вони можуть сплачувати податки і збори, через каси сільських (селищних) рад за квитанцією про прийняття податків і зборів. Форма квитанції встановлюється центральним органом державної податкової служби.

Стаття 23. Податкове повідомлення – рішення

23.1. У разі коли сума грошового зобов’язання платника податків, передбаченого податковим законодавством або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 19 цього розділу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від’ємного значення об’єкта оподаткування податком на прибуток або від’ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення – рішення. 
Податкове повідомлення – рішення містить підставу для такого нарахування та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від’ємного значення об’єкта оподаткування податком на прибуток або від’ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов’язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від’ємного значення результатів господарської діяльності або від’ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов’язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов’язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення – рішення. До податкового повідомлення – рішення додається розрахунок податкового зобов’язання та штрафних (фінансових) санкцій.
Форма та порядок надіслання податкового повідомлення – рішення і розрахунку грошового зобов’язання визначається центральним контролюючим органом.
23.2. Податкове повідомлення – рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. У разі зменшення (збільшення) контролюючим органом суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від’ємного значення об’єкта оподаткування податку на прибуток або від’ємного значення суми податку на додану вартість платнику податків надсилаються (вручаються) окремі податкові повідомлення – рішення. Контролюючий орган веде реєстр виданих податкових повідомлень – рішень щодо окремих платників податків.
23.3. Податкове повідомлення – рішення вважається надісланим (врученим) юридичній особі, якщо його передано посадовій особі такої юридичної особи під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. Податкове повідомлення – рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі чи її законному представникові або надіслано на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення – рішення, або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги у зв'язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмовою прийняти податкове повідомлення – рішення або податкову вимогу або рішення про результати розгляду скарги, незнаходженням фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення – рішення, або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
23.4. У разі коли судом за результатами розгляду кримінальної справи про злочини, предметом якої виступали податки, збори, виноситься обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або виноситься рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов’язаний визначити податкові зобов’язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов’язань за якими підтверджена рішенням суду, та прийняти податкове 
повідомлення – рішення про нарахування платнику таких податкових зобов’язань і застосування відносно такого платника штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим Кодексом.
Складання та надсилання платнику податків податкового повідомлення – рішення за податковими зобов’язаннями, що є предметом розгляду в кримінальній справі про злочини, предметом яких виступали податки, збори, забороняється до моменту набрання законної сили винесеним судом рішенням у справі, або винесення постанови про закриття такої кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.
Абзац другий цього пункту не застосовується, коли податкове повідомлення – рішення надіслане (вручене) до порушення кримінальної справи. 
Податкове повідомлення – рішення не може використовуватися як доказ у кримінальній справі. Наявність або відсутність чи скасування податкового повідомлення – рішення не є підставою для обвинувачення особи у вчиненні злочину, предметом якого виступали податки, збори, або виправдання такої особи. 

Стаття 24. Податкова вимога

24.1. У разі коли платник податків не сплачує суму грошового зобов’язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) такому платнику податків податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкових повідомлень – рішень.
Податкова вимога не надсилається, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

24.2. Якщо контролюючий орган, що визначив суми грошового зобов'язання платника податків, не є органом державної податкової служби, такий контролюючий орган надсилає відповідному органу державної податкової служби подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру, на підставі якого орган державної податкової служби надсилає податкову вимогу. Форма зазначеного подання затверджується Кабінетом Міністрів України.
24.3. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми грошового зобов’язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов’язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов’язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
24.4. Податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суму податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення.
24.5. У разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Стаття 25. Відкликання податкових повідомлень – рішень і податкових вимог

25.1. Податкове повідомлення – рішення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо:
25.1.1) сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;
25.1.2) контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення – рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу;
25.1.3) контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення – рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;
25.1.4) рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення – рішення контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;
25.1.5) рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні – рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
25.2. У випадках, визначених підпунктом 25.1.1 пункту 25.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.
25.3. У випадках, визначених підпунктом 25.1.2 пункту 25.1 цієї статті, податкове повідомлення – рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення – рішення або податкової вимоги. 
25.4. У випадках, визначених підпунктами 25.1.3 і 25.1.5 пункту 25.1 цієї статті, податкове повідомлення – рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення – рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу. 
25.5. У випадках, визначених підпунктом 25.1.4 пункту 25.1 цієї статті, податкове повідомлення – рішення або податкові вимоги вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду. 
25.6. Якщо нарахована сума грошового зобов'язання або податкового боргу збільшується внаслідок їх адміністративного або судового оскарження, раніше надіслане податкове повідомлення – рішення або податкова вимога не відкликаються. На суму такого збільшення грошового зобов’язання надсилається окреме податкове повідомлення – рішення, а на суму збільшення податкового боргу окрема податкова вимога не надсилається. 
25.7. Контролюючий орган, який надіслав відповідному органу державної податкової служби подання, визначене у пункті 24.2 статті 24 цього розділу, зобов'язаний подати такому органу державної податкової служби інформацію про скасування або зміну суми нарахованого грошового зобов'язання. Зазначена інформація надається у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

ГЛАВА 5. ПОДАТКОВИЙ КОНТРОЛЬ

Стаття 26. Визначення податкового контролю та компетенція органів державної влади щодо його здійснення.

26.1. Податковий контроль – система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Податковий контроль в частині здійснення заходів, що вживаються митними органами з метою перевірки правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, є складовою частиною митного контролю.
26.2. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 3 цього розділу, в межах їх компетенції, встановленої цим Кодексом.
26.3. Органи Служби безпеки України, внутрішніх справ, прокуратури та їх службові (посадові) особи не можуть брати безпосередньої участі у проведенні перевірок, що здійснюються контролюючими органами.

Стаття 27. Способи здійснення податкового контролю

27.1. Податковий контроль здійснюється шляхом:
27.1.1) ведення обліку платників податків;
27.1.2) інформаційно-аналітичного забезпечення  діяльності  органів державної податкової служби;
27.1.3) перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому іншими спеціальними законами, що регулюють відповідну сферу правовідносин;
27.1.4) проведення обстежень відповідно до вимог цього Кодексу; 
27.1.5) проведення опитувань платників податків – фізичних осіб;
27.1.6) хронометражу;
27.1.7) інших способів контролю, передбачених цим Кодексом.

ГЛАВА 5-1. ОБЛІК ПЛАТНИКІВ ПОДАТКІВ

Стаття 28. Загальні положення щодо обліку платників податків

28.1. Облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
28.2. Взяттю на облік або реєстрації в органах державної податкової служби підлягають всі платники податків.
Взяття на облік в органах державної податкової служби юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов’язку щодо сплати того або іншого податку та збору.
28.3. З метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік в органах державної податкової служби за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання фізичної особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об’єктів оподаткування або об’єктів, які пов’язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку). 
Об’єктами оподаткування і об’єктами, пов’язаними з оподаткуванням, є майно та дії у зв’язку з якими у платника податків виникають обов’язки щодо сплати податків та зборів. Такі об’єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов’язаний стати на облік у відповідних органах державної податкової служби за основним та неосновним місцем обліку  повідомляти про всі об’єкти оподаткування і об’єкти, пов’язані з оподаткування, органи державної податкової служби за місцезнаходженням таких об’єктів у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби. 
Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний податковий орган протягом 10 днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття, об’єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню. 
Юридичні особи та фізичні особи, які надають в оренду чи користування приміщення іншим особам для провадження господарської діяльності, зобов’язані подати відповідному органу державної податкової служби заяву про взяття на облік (зняття з обліку) об’єкта оподаткування у 10-денний строк з дня укладення (припинення, розірвання) відповідного договору в порядку, визначеному центральним органом державної податкової служби. 
28.4. Взяття на облік платників податків – юридичних осіб та їх відокремлених підрозділів здійснюється після державної реєстрації таких осіб чи включення відомостей про них до відповідних державних реєстрів на умовах, що визначаються законодавчими актами України, крім випадків, визначених цим Кодексом, коли органами реєстрації є органи державної податкової служби або коли проведення державної реєстрації платника податків у відповідному статусі законодавством не передбачається. 
28.5. Всі фізичні особи – платники податків та зборів реєструються в органах державної податкової служби шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб – платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом. 
Фізичні особи – підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи в органах державної податкової служби згідно з цим Кодексом. 
28.6. Облік платників податків в органах державної податкової служби ведеться за податковими номерами. 
Порядок визначення податкового номеру встановлюється центральним органом державної податкової служби.
28.7. Орган державної податкової служби зазначає податковий номер у всіх свідоцтвах, довідках, патентах, в інших документах або повідомленнях, що видаються платнику податків або надсилаються йому. 
Кожен платник податків зазначає податковий номер в усіх податкових деклараціях (розрахунках, звітах), платіжних документах щодо податків і зборів, у фінансових документах, а також в інших випадках, передбачених законодавством. 
28.8. Особливості обліку платників податків за окремими податками, а також окремих категорій платників податків установлюються відповідними розділами цього Кодексу.
28.9. Документи, що подаються платниками податків для взяття на облік в органах державної податкової служби, перевіряються у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, і в разі виявлення помилок або подання недостовірних відомостей повертаються для виправлення. Платники податків, які не подали протягом 5 календарних днів виправлених документів для взяття на облік в органах державної податкової служби або повторно подали такі документи з помилками, несуть відповідальність, визначену цим Кодексом. 
28.10. Центральним органом державної податкової служби визначаються:
28.10.1) порядок обліку платників податків зборів (обов’язкових платежів); 
28.10.2) перелік документів, які подаються для взяття на облік платників податків, а також порядок подання таких документів;
28.10.3) форми заяв, свідоцтв та документів з питань реєстрації та обліку платників податків.
28.11. Органи державної податкової служби забезпечують достовірність даних про платників податків в Єдиному банку даних про платників податків – юридичних осіб та Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків, реєстрі платників податку на додану вартість, реєстрі неприбуткових організацій та інших реєстрах, що формуються та ведуться органами державної податкової служби згідно з цим Кодексом, їх захист від несанкціонованого доступу, оновлення, архівування та відновлення даних.
28.12. Інформація, що збирається, використовується та формується органами державної податкової служби у зв’язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних і використовується з урахуванням обмежень, передбачених для податкової інформації з обмеженим доступом.
Стаття 29. Взяття на облік юридичних осіб та відокремлених підрозділів юридичних осіб

29.1. Взяття на облік за основним місцем обліку юридичних осіб та їх відокремлених підрозділів як платників податків та зборів в органах державної податкової служби здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців”, не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей органами державної податкової служби. 
29.2. Взяття на облік за основним місцем обліку платників податків – юридичних осіб та відокремлених підрозділів юридичних осіб, для яких законом установлені особливості їх державної реєстрації та які не включаються до Єдиного державного реєстру, здійснюється не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від них відповідної заяви, яку такий платник податків зобов’язаний подати у десятиденний строк після державної реєстрації (легалізації, акредитації чи засвідчення факту створення іншим способом). 
29.3. Довідка про взяття на облік платника податків надсилається (видається) платникам податків – юридичним особам та відокремленим підрозділам юридичних осіб наступного робочого дня з дня взяття на облік за основним місцем обліку.
29.4. Військові частини зобов’язані протягом 10 календарних днів після отримання свідоцтва про реєстрацію військової частини як суб'єкта господарювання стати на облік в органі державної податкової служби за місцем своєї дислокації згідно із пунктом 29.2 цієї статті.
29.5. Підставою для взяття на облік (внесення змін, перереєстрації) відокремленого підрозділу іноземної компанії, організації, у тому числі постійного представництва нерезидента, є належна акредитація (реєстрація, легалізація) такого підрозділу на території України згідно із законом. 
Для взяття на облік постійні представництва нерезидентів та відокремлені підрозділи іноземних юридичних осіб зобов'язані звернутися протягом 10 календарних днів з дня їх державної реєстрації (акредитації, легалізації) в установленому порядку або до початку провадження господарської діяльності, якщо така реєстрація не є обов’язковою згідно із законодавством, до органів державної податкової служби за своїм місцезнаходженням. Взяття на облік таких платників податків здійснюється відповідно до пункту 29.2 цієї статті. 
Якщо постійним представництвом нерезидента є юридична або фізична особа – резидент України така особа повинна, на підставі відповідного договору з нерезидентом (довіреності) вона повинна протягом 10 календарних днів після укладення договору (видачі довіреності) стати на облік в органі державної податкової служби як постійне представництво нерезидента відповідно до пункту 29.2 цієї статті. 
29.6. На обліку в органах державної податкової служби повинні перебувати угоди про розподіл продукції та договори про спільну діяльність на території України без створення юридичних осіб, на яких поширюються особливості податкового обліку та оподаткування спільної діяльності, визначені цим Кодексом.
В органах державної податкової служби не обліковуються договори про спільну діяльність, на які не поширюються особливості податкового обліку та оподаткування спільної діяльності, визначені цим Кодексом. Кожен учасник таких договорів перебуває на обліку в органах державної податкової служби та виконує обов'язки платника податків самостійно.
Взяття на облік договору про спільну діяльність або угоди про розподіл продукції здійснює платник податків – учасник, визначений відповідальним за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору або угоди. Взяття на облік договору або угоди здійснюється шляхом додаткового взяття на облік такого учасника як платника податків – відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору або угоди. Заяву про взяття на облік такий платник податків зобов’язаний подати протягом 10 календарних днів після реєстрації договору або угоди або після набрання ним чинності, якщо відповідно до законодавства реєстрація договору не проводиться. 
29.7. Центральний орган державної податкової служби визначає критерії віднесення платників податків до категорій великих платників податків чи інших категорій платників податків, порядок їх обліку в органах державної податкової служби.
Щодо великих платників податків, інших категорій платників податків  органами державної податкової служби мають право приймати рішення про зміну основного місця обліку та переведення їх на облік у спеціалізовані органи державної податкової служби чи інші органи державної податкової служби. 
Платники податків, щодо яких органом державної податкової служби прийнято рішення про переведення на облік у спеціалізовані державні податкові інспекції чи інші органи державної податкової служби, зобов’язані стати на облік у таких органах державної податкової служби протягом 10 днів після надходження відповідного рішення.

Стаття 30. Облік самозайнятих осіб

30.1. Взяття на облік фізичних осіб – підприємців в органах державної податкової служби здійснюється за місцем їх державної реєстрації на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців”. 
Приватні нотаріуси та інші фізичні особи, умовою ведення незалежної професійної діяльності яких згідно із законом є державна реєстрація такої діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності, у десятиденний строк після такої реєстрації зобов’язані стати на облік в органі державної податкової служби за місцем свого постійного проживання. 
30.2. Облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб – платників податків (далі – Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів. 
30.3. Для взяття на облік фізичної особи, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, така особа повинна подати заяву та документи особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до органу державної податкової служби за місцем постійного проживання. 
30.4. Орган державної податкової служби має право залишити без розгляду документи, подані для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі: 
30.4.1) наявності обмежень на провадження незалежної професійної діяльності, встановлених законодавством;
30.4.2) коли документи подані за неналежним місцем обліку; 
30.4.3) коли документи не відповідають встановленим вимогам, подані не в повному обсязі або коли зазначені в різних документах відомості є взаємно невідповідними;
30.4.4) коли фізична особа вже взяття на облік як самозайнята особа;
30.4.5) неподання для реєстрації особою, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності.
Після усунення причин, що були підставою для відмови у взятті на облік самозайнятої особи, фізична особа може повторно подати документи для взяття на облік 
30.5. Взяття на облік самозайнятої особи здійснюється органом державної податкової служби не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відповідних відомостей від державного реєстратора (для фізичних осіб – підприємців) або прийняття заяви (для осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність).
Довідка про взяття на облік платника податків надсилається (видається) фізичній особі - підприємцю або особі яка здійснює незалежну професійну діяльність, наступного робочого дня з дня взяття на облік.
30.6. Видача та заміна довідки про взяття на облік платника податків проводиться безоплатно.
30.7. Фізичній особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, довідка про взяття на облік платника податків видається органом державної податкової служби із зазначенням строку якщо такий строк вказаний у свідоцтві про реєстрацію чи іншому документі (дозволі, сертифікаті тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності.
30.8. Довідка про взяття на облік самозайнятої особи втрачає чинність з моменту виникнення змін у даних про фізичну особу, які зазначаються у такій довідці, та підлягає заміні в органі державної податкової служби. 
30.9. Самозайняті особи зобов’язані подавати до органів державної податкової служби за місцем свого обліку відомості про зміну облікових даних протягом місяця з дня виникнення таких змін. Зміни до відомостей про самозайняту особу, які містяться у Державному реєстрі, набирають чинності з дня внесення відповідного запису до такого реєстру.
30.10. Внесення до Державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи – підприємця чи незалежної професійної діяльності фізичної особи проводиться у разі: 
30.10.1) визнання фізичної особи недієздатною або обмеження її цивільної дієздатності – з дати набрання законної сили відповідним рішенням суду; 
30.10.2) смерті фізичної особи, у тому числі оголошення такої особи померлою, що підтверджується свідоцтвом про смерть (витягом з Державного реєстру актів у цільного стану громадян, інформацією органу державної реєстрації актів цивільного стану), а також визнання фізичної особи безвісно відсутньою, що підтверджується судовим рішенням;
30.10.3) внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи – підприємця – з дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця;
30.10.4) реєстрації припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи у відповідному уповноваженому органі – з дати реєстрації;
30.10.5) закінчення строку, на який було видано свідоцтво про реєстрацію чи інший документ (дозвіл, сертифікат тощо), – з дати закінчення такого строку; 
30.10.6) заборони судом фізичній особі провадити підприємницьку діяльність або незалежну професійну діяльність – з дати набрання законної сили відповідним рішенням суду, якщо інше не визначене у рішенні суду;
30.10.7) наявності обмежень права на провадження підприємницької діяльності або незалежної професійної діяльності, які встановлені законодавством, – з дати надходження відповідних документів до органу державної податкової служби за місцем обліку фізичної особи, якщо інше не встановлене законом чи рішенням суду;
30.10.8) анулювання чи скасування згідно із законодавством свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження підприємницької або незалежної професійної діяльності, – з дати такого анулювання чи скасування;
Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє зобов’язань такої особи, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строки, порядки виконання таких зобов’язань та застосування санкцій за їх невиконання. 
У разі коли після внесення до Державного реєстру запису про припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізична особа продовжує провадити таку діяльність, вважається, що особа розпочала таку діяльність без взяття на облік її як самозайнятої особи.

Стаття 31. Внесення змін до облікових даних платників податків

31.1. Підставами для внесення змін до облікових даних платників податків є:
31.1.1) інформація органів державної реєстрації;
31.1.2) інформація банків та інших фінансових установ про відкриття (закриття) рахунків платників податків;
31.1.3) документально підтверджена інформація, що надається платниками податків;
31.1.4) інформація суб’єктів інформаційного обміну, уповноважених вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно платника податків;
31.1.5) рішення суду, що набрало законної сили;
31.1.6). дані перевірок платників податків.
31.2. Внесення змін до облікових даних платників податків здійснюється у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби.
31.3. У разі проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження або місця проживання платника податків, внаслідок якої змінюється адміністративно-територіальна одиниця та орган державної податкової служби, в якому на обліку перебуває платник податків (далі – адміністративний район), а також у разі зміни податкової адреси платника податків, органами державної податкової служби за попереднім та новим місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків проводяться відповідно процедури зняття з обліку/взяття на облік такого платника податків. Підставою для зняття з обліку платника податків в одному органі державної податкової служби і взяття на облік в іншому є надходження хоча б до одного з цих органів даних, що свідчать про належну державну реєстрацію таких змін органами державної реєстрації.
У таких випадках платник податків зобов’язаний подати органу державної податкової служби за новим місцезнаходженням відповідну заяву у десятиденний строк від дня реєстрації зміни місцезнаходження (місця проживання) у порядку, визначеному центральним органом державної податкової служби. У разі неподання такої заяви протягом 10 календарних днів, платник податків або посадові особи платника податків несуть відповідальність, визначену цим Кодексом.
31.4. Платники податків – юридичні особи, їх філії, відокремлені підрозділи зобов'язані подати органу державної податкової служби відомості стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського та/або податкового обліку юридичної особи, її філій, відокремлених підрозділів у десятиденний строк з дня взяття на облік чи виникнення змін у облікових даних платників податків, подавши заяву у порядку, визначеному центральним органом державної податкової служби. Відповідальність за неподання такої інформації визначається цим Кодексом. 
31.5. У разі виникнення змін у даних або внесення змін до документів, що подаються для взяття на облік згідно з цією главою, платник податків зобов’язаний подати органу державної податкової служби, в якому він обліковується, уточнені документи протягом 10 календарних днів з дня внесення змін до зазначених документів.

Стаття 32. Підстави та порядок зняття платників податків з обліку в органах державної податкової служби

32.1. Підставами для зняття платника податків з обліку в органах державної податкової служби є:
32.1.1) повідомлення чи документальне підтвердження державного реєстратора чи іншого органу державної реєстрації про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи, закриття відокремленого підрозділу юридичної особи.
У разі коли внаслідок припинення платника податків – юридичної особи шляхом реорганізації частина його податкових зобов'язань чи податкового боргу залишається не погашеною, такі податкові зобов'язання чи борг переходять (розподіляються) до юридичних осіб – правонаступників реорганізованої юридичної особи у порядку, визначеному цим Кодексом. 
У разі коли внаслідок припинення платника податків – юридичної особи шляхом ліквідації частина його податкових зобов'язань чи податкового боргу залишається непогашеною, такі податкові зобов'язання чи борг погашаються за рахунок активів засновників або учасників такого підприємства, якщо вони несуть повну або додаткову відповідальність за зобов'язаннями платника податків згідно із законодавством, у межах повної або додаткової відповідальності, а в разі ліквідації філії, відділення чи іншого відокремленого підрозділу юридичної особи – за рахунок юридичної особи незалежно від того, чи є вона платником податку та збору, стосовно якого виникло податкове зобов'язання або податковий борг таких філії, відділення, іншого відокремленого підрозділу;
32.1.2) наявність хоча б однієї з підстав, визначених пунктом 30.10 статті 30 цього розділу для самозайнятої особи; 
У випадках, що стосуються самозайнятих осіб, зняття з обліку таких осіб здійснюється за відсутності податкового боргу або в разі його погашення за рахунок майна зазначеної фізичної особи, що переходить за правом спадщини у власність інших осіб, або визнання такого податкового боргу безнадійним і списання його в установленому порядку, коли таке майно відсутнє або не з'являються інші особи, які вступають у права спадщини незалежно від часу набуття таких прав.
В інших випадках грошові зобов'язання або податковий борг, що залишаються не погашеними після ліквідації платника податків, визначеного у цій статті, вважаються безнадійним боргом і підлягають списанню у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
32.2. Органи державної податкової служби в установленому законом порядку мають право:
32.2.1) звертатися до суду стосовно юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців про винесення судового рішення щодо:
припинення юридичних осіб або припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;
відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;
скасування державної реєстрації змін до установчих документів;
скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів юридичної особи або про визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи;
32.2.2) отримувати та подавати для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.
32.3. У разі припинення юридичної особи її відокремлені підрозділи підлягають зняттю з обліку в контролюючих органах.
Порядок зняття платників податків з обліку в органах державної податкової служби встановлюється центральним органом державної податкової служби.
32.4. Договори про спільну діяльність знімаються з обліку в органах державної податкової служби після їх припинення, розірвання, закінчення  строку їх дії чи після досягнення мети, для якої вони були укладені, визнання їх недійсними у судовому порядку.

Стаття 33. Інформація, що подається для обліку платників податків органами державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності та іншими органами

33.1. Орган державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців не пізніше наступного робочого дня з дати державної реєстрації такої особи, державної реєстрації припинення юридичної особи чи підприємницької діяльності фізичної особи – підприємця, внесення будь-яких інших записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повинен передати відповідному органу державної податкової служби повідомлення та відомості з реєстраційної картки про вчинення реєстраційних дій, передбачених законом.
33.2. Органи, що здійснюють реєстрацію незалежної професійної діяльності або видають дозволи на право самостійного провадження такої діяльності, зобов’язані подавати органам державної податкової служби відомості з документа, що підтверджує право на провадження такої діяльності, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця. 
33.3. Органи, що ведуть облік або реєстрацію рухомого майна та інших активів, які є об'єктом оподаткування, зобов'язані повідомляти про власників та/або користувачів такого рухомого майна та інших активів, розміщених на відповідній території, або про транспортні засоби, зареєстровані у цих органах, та їх власників органи державної податкової служби за своїм місцезнаходженням щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця. Порядок такого повідомлення встановлює Кабінет Міністрів України.
33.4. Державні органи повинні подавати органам державної податкової служби іншу інформацію у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами України.

Стаття 34. Вимоги до відкриття та закриття рахунків платників податків в банках та інших фінансових установах

34.1. Банки та інші фінансові установи відкривають поточні та інші рахунки юридичним особам (як резидентам, так і нерезидентам) незалежно від організаційно-правової форми, відокремленим підрозділам та представництвам юридичних осіб, фізичним особам – підприємцям та фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність, лише за наявності документів, виданих органами державної податкової служби, що підтверджують взяття їх на облік у таких органах.
34.2. Банки та інші фінансові установи зобов’язані надіслати повідомлення про відкриття або закриття рахунка платника податків – юридичної особи, у тому числі відкритого через його відокремлені підрозділи, чи самозайнятої фізичної особи до органу державної податкової служби, в якому обліковується платник податків, у триденний строк з дня відкриття/закриття рахунка (включаючи день відкриття/закриття).
У разі відкриття або закриття рахунка платника податків – банка, у тому числі відкритого через його відокремлені підрозділи, повідомлення надсилається в порядку, визначеному цим пунктом, лише в разі відкриття або закриття кореспондентського рахунка.
34.3. Датою початку видаткових операцій за рахунком платника податків (крім банку) у банках та інших фінансових установах є дата отримання банком або іншою фінансовою установою повідомлення органу державної податкової служби про взяття рахунка на облік в органах державної податкової служби.
34.4. Порядок подання та форма і зміст повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках та інших фінансових установах визначаються центральним органом державної податкової служби за погодженням з Національним банком України.
34.5. Банки та інші фінансові установи за невиконання норм цієї статті несуть відповідальність, передбачену цим Кодексом.
34.6. Фізичні особи – підприємці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов’язані повідомляти про це банки та інші фінансові установи, в яких такі особи відкривають рахунки.

Стаття 35.  Державний реєстр фізичних осіб – платників податків

35.1. Центральний орган державної податкової служби формує та веде Державний реєстр.
До Державного реєстру вноситься інформація про осіб, які є: 
громадянами України; 
іноземцями та особами без громадянства, які постійно проживають в Україні;
іноземцями та особами без громадянства, які не мають постійного місця проживання в Україні, але відповідно до законодавства зобов'язані сплачувати податки в Україні або є засновниками юридичних осіб, створених на території України.
35.2. До облікової картки фізичної особи – платника податків вноситься така інформація:
35.2.1) прізвище, ім'я та по батькові;
35.2.2) дата народження;
35.2.3) місце народження (країна, область, район, населений пункт);
35.2.4) місце проживання, а для іноземних громадян – також громадянство;
35.2.5) серія, номер свідоцтва про народження, паспорта (аналогічні дані іншого документа, що посвідчує особу), ким і коли виданий.
35.3. До інформаційної бази Державного реєстру включаються такі дані про фізичних осіб:
35.3.1) джерела отримання доходів;
35.3.2) об’єкти оподаткування;
35.3.3) сума нарахованих та/або отриманих доходів; 
35.3.4) сума нарахованих та/або сплачених податків; 
35.3.5) інформація про податкову знижку та податкові пільги платника податків.
35.4. До Державного реєстру вносяться відомості про державну реєстрацію, реєстрацію та взяття на облік  фізичних осіб – підприємців і осіб, які провадять незалежну професійну діяльність Такі відомості включають:
35.4.1) дані про підстави, дати, номери записів, свідоцтв та інших документів про державну реєстрацію, реєстрацію та взяття на облік, припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності, інші реєстраційні дані;
35.4.2) інформацію про державну реєстрацію, реєстрацію та взяття на облік змін у даних про особу, заміну чи продовження дії довідок про взяття на облік; 
35.4.3) місце провадження діяльності, телефони та іншу додаткову інформацію для зв’язку з фізичною особою – підприємцем чи особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність;
35.4.4) види діяльності; 
35.4.5) громадянство та номер, що використовується під час оподаткування в країні громадянства, для іноземців;
35.4.6) системи оподаткування із зазначенням періодів її дії.
35.5. Фізична особа незалежно від віку (як резидент, так і нерезидент), для якої раніше не формувалася облікова картка платника податків та яка не включена до Державного реєстру, зобов'язана особисто або через законного представника чи уповноважену особу подати відповідному органу державної податкової служби облікову картку фізичної особи – платника податків, яка є водночас заявою для реєстрації в Державному реєстрі, та пред'явити документ, що посвідчує особу.
Фізична особа подає облікову картку фізичної особи – платника податків до органу державної податкової служби за місцем свого постійного проживання, а фізична особа, яка не має постійного місця проживання в Україні, – органу державної податкової служби за місцем отримання доходів або за місцезнаходженням іншого об'єкта оподаткування.
Для заповнення облікової картки фізичної особи – платника податків використовуються дані документа, що посвідчує особу.
Форма облікової картки фізичної особи – платника податків і порядок її подання встановлюються центральним органом державної податкової служби України.
Фізична особа несе відповідальність згідно із законодавством України за достовірність інформації, що вноситься до облікової картки фізичної особи – платника податків.
35.6. Органи реєстрації актів цивільного стану, органи внутрішніх справ зобов’язані подавати відповідним органам державної податкової служби інформацію щодо зміни даних, які включаються до облікової картки фізичної особи – платника податків, не пізніше наступного робочого дня після проведення реєстрації таких змін.
Порядок подання такої інформації та взаємодії суб’єктів інформаційних відносин визначаються Кабінетом Міністрів України. 
35.7. Фізичні особи – платники податків зобов’язані подавати органам державної податкової служби відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки, протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначених центральним органом державної податкової служби України.
35.8. Про проведення державної реєстрації фізичної особи – платника податків у Державному реєстрі та внесення змін до даних, які містяться у Державному реєстрі, центральний орган державної податкової служби України інформує орган державної податкової служби:
35.8.1) за місцем обліку фізичної особи;
35.8.2) за місцем проживання фізичної особи;
35.8.3) за місцем отримання доходів чи місцезнаходженням іншого об'єкта оподаткування фізичної особи.
35.9. За зверненням платника податків, його законного представника або уповноваженої особи орган державної податкової служби видає документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі. Форма документа і порядок його видачі встановлюється центральним органом державної податкової служби України. 
У такому документів зазначається реєстраційний номер облікової картки платника податків. Порядок формування реєстраційного номера облікової картки платника податків визначається та затверджується центральним органом державної податкової служби України. 
35.10. Реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру за бажанням такого платника може бути проставлений у паспорті громадянина України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
35.11. У разі виявлення недостовірних даних або помилок у поданій обліковій картці фізичній особі може бути відмовлено у реєстрації або продовжено строк реєстрації.
35.12. Реєстраційний номер облікової картки платника податків використовується органами державної влади та органами місцевого самоврядування, юридичними особами незалежно від організаційно-правових форм, включаючи установи Національного банку України, комерційні банки та інші фінансові установи, біржі, самозайнятими особами, фізичними особами – підприємцями, а також фізичними особами в усіх документах, які містять інформацію про об'єкти оподаткування фізичних осіб або про сплату податків, зокрема у разі:
35.12.1) виплати доходів, з яких утримуються податки згідно із законодавством України. Фізичні особи зобов'язані подавати інформацію про реєстраційний номер облікової картки юридичним та фізичним особам, що виплачують їм доходи;
35.12.2) укладення цивільно-правових договорів, предметом яких є об'єкти оподаткування та щодо яких виникають обов'язки щодо сплати податків і зборів;
35.12.3) відкриття рахунків у комерційних банках, а також у платіжних документах під час здійснення фізичними особами безготівкових розрахунків;
35.12.4) заповнення фізичними особами, визначеними у пункті 35.1 цієї статті, митних декларацій під час перетину митного кордону України;
35.12.5) сплати фізичними особами податків і зборів;
35.12.6) проведення державної реєстрації фізичних осіб – підприємців або видачі таким особам спеціальних дозволів (ліцензій, патентів тощо) на провадження деяких видів підприємницької діяльності, а також реєстрації незалежної професійної діяльності;
35.12.7) реєстрації майна та інших активів фізичних осіб, що є об'єктом оподаткування, або прав на нього;
35.12.8) подання органам державної податкової служби декларацій про доходи, майно та інші активи;
35.12.9) реєстрації транспортних засобів, що переходять у власність фізичних осіб;
35.12.10) оформлення фізичним особам пільг, субсидій та інших соціальних виплат з державних цільових фондів;
35.12.11) в інших випадках, визначених законами України та іншими нормативно-правовими актами. 
35.13. Документи, пов'язані з проведенням операцій, передбачених пунктом 35.12 цієї статті, які не мають реєстраційного номера облікової картки платника податків, вважаються оформленими з порушенням вимог законодавства України.
35.14. Орган державної податкової служби зазначає реєстраційний номер облікової картки платника податків у всіх повідомленнях, що надсилаються йому. 
Кожен платник податків зазначає реєстраційний номер своєї облікової картки платника податків в усіх звітних або інших документах, а також в інших випадках, передбачених законодавством України. 
35.15. Відомості з Державного реєстру:
35.15.1) використовуються органами державної податкової служби виключно для здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства України;
35.15.2) є інформацією з обмеженим доступом, крім відомостей про постановку на облік фізичних осіб – підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. 
35.16. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, самозайняті особи, податкові агенти подають безоплатно в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органам державної податкової служби за своїм місцезнаходженням інформацію про фізичних осіб, що пов'язана з реєстрацією таких осіб як платників податків, нарахуванням, сплатою податків і контролем за дотриманням податкового законодавства України, із зазначенням реєстраційних номерів облікових карток платника податків, зокрема:
35.16.1) органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, юридичні особи та фізичні особи – підприємці, податкові агенти – про дату прийняття на роботу або звільнення з роботи фізичних осіб протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу, а також інформацію, передбачену статтею 14 цього розділу;
35.16.2) органи внутрішніх справ – про фізичних осіб, які зареєстрували своє місце проживання у відповідному населеному пункті чи які зняті з реєстрації в такому населеному пункті, про зміну фізичними особами прізвища, імені, по батькові, дати і місця народження, транспортні засоби, щодо яких у фізичних осіб виникає або припиняється право власності, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також про втрачені, викрадені паспорти у п’ятиденний строк від дня надходження відповідних заяв від фізичних осіб та про паспорти померлих громадян щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця ;
35.16.3) органи державної реєстрації морських, річкових та повітряних суден – про судна, щодо яких у фізичних осіб виникає або припиняється право власності, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця;
35.16.4) органи реєстрації актів цивільного стану – про фізичних осіб, які померли (для закриття облікових карток), а також про зміну фізичними особами прізвища, імені, по батькові та про внесення до актів цивільного стану змін стосовно дати і місця народження(для внесення відповідних відміток до облікових карток) щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця;
35.16.5) органи, що здійснюють реєстрацію приватної нотаріальної, адвокатської іншої незалежної професійної діяльності та видають свідоцтва про право на провадження такої діяльності, – про видачу або анулювання реєстраційного посвідчення – у п’ятиденний строк від дня провадження відповідної дії;
35.16.6) органи, що здійснюють реєстрацію нерухомого майна або прав на нього – про оподатковуване нерухоме майно, щодо якого у фізичних осіб виникає або припиняється право власності, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця;
35.16.7) органи опіки і піклування, виховні, лікувальні заклади, заклади соціального захисту населення та інші аналогічні заклади, що відповідно до законодавства здійснюють опіку, піклування або управління майном підопічного, зобов'язані повідомляти про встановлення опіки над фізичними особами, визнаними судом недієздатними, опіку, піклування і управління майном малолітніх, інших неповнолітніх фізичних осіб, фізичних осіб, обмежених судом у дієздатності, дієздатних фізичних осіб, над якими встановлене піклування у формі патронажу, піклування або управлінням майном фізичних осіб, визнаних судом безвісно відсутніми, а також про подальші зміни, пов'язані із зазначеною опікою, піклуванням або управлінням майном, в органи державної податкової служби за місцем свого перебування не пізніш, як протягом п'яти календарних днів від дня прийняття відповідного рішення;
35.16.8) інші органи виконавчої влади та органи місцевого    самоврядування – інформацію про інші об’єкти оподаткування.

ГЛАВА 5-2. ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ДІЯЛЬНОСТІ ОРГАНІВ ДЕРЖАВНОЇ ПОДАТКОВОЇ СЛУЖБИ

Стаття 36. Визначення інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності державної податкової служби

36.1 Інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності державної податкової служби – комплекс заходів із збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання органами державної податкової служби покладених на них функцій та завдань.

Стаття 37. Збір податкової інформації 

37.1. Для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності державної податкової служби використовується інформація, що надійшла: 
37.1.1) від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація:
37.1.1.1) що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; 
37.1.1.2) про фінансово - господарські операції платників податків; 
37.1.1.3) про застосування реєстраторів розрахункових операцій;
37.1.2) від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та Національного банку України, зокрема інформація: 
37.1.2.1) про об’єкти оподаткування, що надаються та/або реєструються такими органами. Зазначена інформація повинна містити, зокрема, вид, характеристики, індивідуальні ознаки об’єкта оподаткування (в разі наявності), за якими його можна ідентифікувати;
37.1.2.2) про результати здійснення державного контролю за господарською діяльністю платника податків;
37.1.2.3) що міститься у звітних документах (крім персоніфікованої статистичної інформації, фінансових звітів), які подаються платником податків органам виконавчої влади та/або органам місцевого самоврядування;
37.1.2.4) про встановлені органами місцевого самоврядування ставки місцевих податків, зборів та надані такими органами податкові пільги;
37.1.2.5) про дозволи, ліцензії, патенти, свідоцтва на право провадження окремих видів діяльності, яка повинна містити, зокрема:
назву платника податків, якому видані такі дозволи, ліцензії, патенти;
податковий номер або реєстраційний номер облікової картки фізичної особи;
вид дозвільного документа; 
вид діяльності, на провадження якої видано дозвільний документ;
дату видачі дозвільного документа;
строк дії дозвільного документа, інформацію про припинення (зупинення) дії дозвільного документа із зазначенням підстав такого припинення (зупинення);
сплату належних платежів за видачу дозвільного документа;
перелік місць провадження діяльності, на яку видано дозвільний документ;
37.1.2.6) про експортні та імпортні операції платників податків;
37.1.3) від банків, інших фінансових установ – інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків;
37.1.4) від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів;
37.1.5) від підрозділів податкової та митної служби – за результатами податкового контролю.
37.1.6) Для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності також використовується інша інформація, оприлюднена та/або добровільно або за запитом надана органу державної податкової служби.

Стаття 38. Отримання податкової інформації органами державної податкової служби

38.1. Інформація, визначена у статті 39 цього розділу, безоплатно надається органам державної податкової служби періодично або на окремий письмовий запит органу державної податкової служби.
38.2. До інформації, що надається періодично, належить інформація, визначена у підпунктах 37.1.1.1, 37.1.1.2 (в частині обов’язку платника податків надавати розшифровку податкового кредиту та податкових зобов'язань у розрізі контрагентів, передбачених розділом V цього Кодексу), 37.1.1.3, 37.1.2.1, 37.1.2.3, 37.1.2.4, 37.1.2.5, 37.1.2.6 пункту 37.1.2, пункті 37.1.5 статті 37 цього розділу.
У разі коли іншими розділами цього Кодексу не визначено інші строки надання такої інформації:
38.2.1) інформація, зазначена у підпунктах 37.1.2.1 та 37.1.2.5 підпункту 37.1.2 пункту 37.1 статті 37 цього розділу, надається органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування щомісяця протягом 10 календарних днів місяця, що настає за звітним;
38.2.2) інформація, зазначена у підпункті 37.1.2.3 підпункту 37.1.2 пункту 37.1 статті 37 цього розділу, надається органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування протягом 10 календарних днів з дня подання такої звітності відповідному органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Органами державної статистики інформація надається  відповідно до плану державних статистичних спостережень;
38.2.3) інформація, зазначена у підпункті 37.1.2.4 підпункту 37.1.2 пункту 37.1 статті 37 цього розділу, надається органами місцевого самоврядування не пізніше 10 календарних днів з дати набрання чинності відповідним рішенням;
38.2.4) інформація, зазначена у підпункті 37.1.2.6 підпункту 37.1.2 пункту 37.1 статті 37 цього розділу, надається центральним митним органом  у строк, визначений спільним наказом центрального митного органу та центрального органу державної податкової служби України, але не рідше ніж кожні 10 календарних днів.
Порядок подання інформації органам державної податкової служби визначається Кабінетом Міністрів України. 
38.3. Органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб’єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації, необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та копій завірених документів, що її підтверджують.
Такий запит підписується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту. Перелік підстав для надіслання запиту визначається центральним органом державної податкової служби України. 
Запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб’єкту інформаційних відносин або його посадовій особі.
Платники податків та інші суб’єкти інформаційних відносин зобов’язані подавати інформацію, визначену у запиті органу державної податкової служби, і завірені копії документів протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту. У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзаці другому цього пункту, платник податків звільняється від обов’язку надавати відповідь на такий запит.
Інформація на запит органу державної податкової служби надається Національним банком України, банками та іншими фінансовими установами безоплатно у порядку і обсягах, встановлених Законом України "Про банки і банківську діяльність".
Порядок отримання інформації органами державної податкової служби за письмовим запитом визначається Кабінетом Міністрів України.
38.4. Інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків надається, в обсягах більших, ніж передбачені пунктом 38.3 цієї статті, банками та іншими фінансовими установами контролюючим органом. Для отримання такої інформації контролюючий орган звертається до суду за місцезнаходженням такого контролюючого органу.
38.5. З метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб’єктів господарювання щодо платника податків.
Зустрічною звіркою вважається зіставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб’єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з іншими платниками податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з’ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. 
Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається довідка. 
38.6. Обмеження щодо надання органам державної податкової служби інформації, передбаченої у статті 37 цього розділу, можуть встановлюватися виключно цим Кодексом. У разі коли іншими законодавчими актами встановлюються інші обмеження або порядок подання податкової інформації, ніж визначені цим Кодексом, застосовуються норми цього Кодексу.

Стаття 39. Обробка та використання податкової інформації

39.1. Податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватись в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом державної податкової служби.
39.2. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

ГЛАВА 5-3. ПЕРЕВІРКИ

Стаття 40. Види перевірок

40.1. Перевірки, що в межах компетенції та у порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законами України, мають право проводити контролюючі органи, поділяються :
40.1.1. За часом здійснення перевірки на планові та позапланові.
Плановою вважається перевірка платника податків, яка передбачена у плані роботи контролюючого органу.
Позаплановою вважається перевірка платника податків, яка не передбачається у плані роботи контролюючого органу.
40.1.2.  За місцем проведення перевірки - на виїзні та невиїзні.
Виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об’єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби.
40.1.3. За способом проведення перевірки - на камеральні, документальні та контрольні.
Камеральною вважається перевірка, яка проводиться контролюючим органом виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках).
Документальною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться на підставі поданих податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, декларацій про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходиться за межами України, документів, отриманих від уповноважених органів іноземних держав та інших документів, пов’язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Контрольною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об’єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючими органами шляхом проведення контрольних розрахункових операцій (контрольних закупок), хронометражу  здійснених фінансово-господарських операцій, контролю щодо ведення касових, розрахункових та інших господарських операцій та процесів, наявності патентів, свідоцтв та інших передбачених законодавством документів, дотримання вимог податкового та іншого законодавства.
40.2. Органи державної митної служби можуть проводити камеральні перевірки в порядку, встановленому цим розділом.
40.3. Питання проведення органами державної митної служби виїзних та невиїзних документальних перевірок визначається митним законодавством.

Стаття 41. Камеральна невиїзна перевірка

41.1. Камеральна невиїзна перевірка проводиться на підставі зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) даних у приміщенні контролюючого органу.
Камеральна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.
Присутність платників податків під час проведення камеральних перевірок не обов'язкова.
41.2. Порядок проведення камеральних невиїзних перевірок, оформлення та реалізації їх матеріалів встановлюється центральним контролюючим органом.

Стаття 42. Документальна невиїзна перевірка

42.1. Документальна невиїзна перевірка проводиться в приміщенні контролюючого органу на підставі документів та даних, зазначених у пункті 40.1.3 пункту 40.1 статті 40 цього розділу.
42.2. Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.
42.3. Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова.
42.4. Порядок проведення документальних невиїзних перевірок, оформлення та реалізації їх матеріалів встановлюється центральним контролюючим органом.

Стаття 43. Документальна виїзна планова перевірка.

43.1. Документальна виїзна планова перевірка проводиться на підставі документів та даних, зазначених у пункті 40.1.3 пункту 40.1 статті 40 цього розділу, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених податків та зборів, а також дотримання валютного та законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи. 
При проведенні документальної виїзної планової перевірки може бути проведено перевірку питань щодо дотримання норм іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. 
Документальна виїзна планова перевірка  повинна бути передбачена у плані роботи контролюючого органу. 
43.2. Документальна виїзна планова перевірка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка, а для платників податків, у яких відсутні приміщення для проведення перевірки, за бажанням таких платників податків перевірка може бути проведена в приміщенні контролюючого органу. 
43.3. Документальна виїзна планова перевірка проводиться відповідно до плану – графіка.
До плану – графіка відбираються платники, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.
Періодичність проведення документальних виїзних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіку не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим – не частіше одного разу на календарний рік.
Порядок формування та затвердження плану – графіку, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом державної податкової служби.
43.4. Забороняється проведення документальних виїзних планових перевірок за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.
43.5. Право на проведення документальної виїзної планової перевірки платника податків надається лише у тому випадку, коли такому платнику не пізніше ніж за десять календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
43.6. У разі планування різними контролюючими органами у звітному періоді проведення перевірки одного й того самого підприємства така перевірка проводиться зазначеними органами одночасно. Порядок координації проведення планових виїзних перевірок органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням та сплатою податків та зборів, визначається Кабінетом Міністрів України.
43.7. Порядок проведення документальних виїзних планових перевірок, оформлення та реалізації їх матеріалів встановлюється центральним контролюючим органом.

Стаття 44. Документальна виїзна позапланова перевірка

44.1. Документальна виїзна позапланова перевірка проводиться на підставі документів та даних, зазначених у пункті 40.1.3 пункту 40.1 статті 40 цього розділу, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, в т.ч. щодо здійснення господарської діяльності без державної реєстрації, приховування трудових відносин із найманою особою. 
 Документальна виїзна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника податків чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така документальна виїзна позапланова перевірка. Для платників податків, у яких відсутні приміщення для проведення перевірки, за бажанням таких платників податків перевірка може бути проведена в приміщенні органу державної податкової служби.
44.2. Документальна виїзна позапланова перевірка здійснюється без попереднього повідомлення платника податків та за наявності хоча б однієї з таких обставин: 
44.2.1) за результатами перевірок інших платників податків або аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законодавством порядку, виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері протидії легалізації (відмивання) доходів, отриманих злочинним шляхом, та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби; 
44.2.2) платником податків не подано в установлений строк податкову декларацію або розрахунки чи звіти, подання яких передбачено законом; 
44.2.3) платником податків подано органу державної податкової служби уточнюючий розрахунок з відповідного податку за період, який перевірявся органом державної податкової служби; 
44.2.4) виявлено невідповідність між даними, що містяться у податкових деклараціях (розрахунках чи звітах), поданих платником податків, подання яких передбачено законом. Перелік можливих невідповідностей визначається центральним органом державної податкової служби; 
44.2.5) платником податків подано в установленому порядку органу державної податкової служби заперечення до акта перевірки або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення – рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення – рішення у разі коли платник податків у своїй скарзі посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки;
44.2.6) у разі виникнення потреби у перевірці відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з іншим платником податків і яким не надано пояснення та належно засвідчені копії документів на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом трьох робочих днів від дня отримання запиту, та/або не підписано акт невиїзної документальної перевірки, здійсненої на підставі наданих ним копій документів; 
44.2.7) розпочато процедуру реорганізації юридичної особи, припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи – підприємця, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків; 
44.2.8) платником податків подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу;
44.2.9) щодо платника податку подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної;
44.2.10) у разі коли платником податку на прибуток підприємств протягом двох послідовних базових звітних періодів у податковій звітності відображається від’ємне значення об’єкта оподаткування (збиток);
44.2.11) отримано запит підрозділу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, або постанову органу дізнання, слідчого, прокурора чи суду про призначення перевірки;
44.2.12) отримано інформацію від уповноважених фінансових установ, правоохоронних органів та органів митної служби або платника податків про наявність порушення строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності;
44.2.13) отримано від платника податків повторно протягом календарного року повідомлення про втрату, пошкодження або дострокове знищення документів, пов’язаних з визначенням грошових зобов’язань (з урахуванням вимог статті 6 цього розділу); 
44.2.14) органом державної податкової служби вищого рівня в порядку контролю за діями або бездіяльністю службових осіб органу державної податкової служби нижчого рівня здійснено перевірку документів обов'язкової звітності платника податків або матеріалів перевірки, проведеної контролюючим органом нижчого рівня, і виявлено невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства або неповне з’ясування під час перевірки питань, що повинні бути з’ясовані під час перевірки для винесення об’єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Рішення про проведення позапланової виїзної документальної перевірки в цьому випадку приймається органом державної податкової служби вищого рівня лише у тому разі, коли стосовно службових осіб органу державної податкової служби нижчого рівня, які проводили планову або позапланову виїзну документальну перевірку зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або порушено кримінальну справу;
44.2.15) у разі  отримання  інформації  про ухилення від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із Кодексом законів про працю України, а також провадження особою господарської діяльності без державної  реєстрації.
44.2.16) в інших випадках, прямо визначених цим Кодексом.
Позапланова виїзна документальна перевірка з підстав, визначених у підпункті 44.2.8 пункту 44.2 цієї статті, проводиться виключно стосовно правомірності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість.
44.3. Обмеження у підставах проведення перевірок платників податків, визначені цим Кодексом, не поширюються на перевірки, що проводяться на зверненням такого платника податків, або перевірки, що проводяться у межах порушеної кримінальної справи, відповідно до кримінально-процесуального законодавства, та на перевірки платників податків –  юридичних та фізичних осіб (податкових агентів), які порушують основні трудові права працівників, пов’язані з оплатою праці, мають заборгованість із виплати заробітної плати найманим особам і на яких, згідно із законами України, покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки та збори.
44.4. Перевірки платників податків податковою міліцією проводяться у порядку, встановленому Законом України "Про оперативно-розшукову діяльність", Кримінально-процесуальним кодексом України, та іншими законами України.
44.5. Рішення про проведення документальної виїзної позапланової перевірки приймається керівником органу державної податкової служби. Форма рішення визначається центральним органом державної податкової служби.
44.6. Періодичність проведення документальних виїзних позапланових перевірок не обмежується.
44.7. Порядок проведення документальних виїзних  позапланових перевірок, оформлення та реалізації їх матеріалів встановлюється центральним контролюючим органом.

Стаття 45. Контрольна виїзна перевірка

45.1. Контрольна виїзна перевірка проводиться за місцем фактичного провадження платником податків (або особою, що незареєстрована платником податків) діяльності, розташування господарських або інших об’єктів права власності такого платника або особи  із застосуванням форм і методів контролю, зазначених у пункті 40.1.3 пункту 40.1 статті 40 цього розділу.
Контрольна виїзна перевірка здійснюється щодо дотримання порядку здійснення суб’єктами господарювання розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв та інших передбачених законодавством документів, виробництва та обігу підакцизних товарів, а також дотримання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, в т.ч. щодо здійснення господарської діяльності без державної реєстрації, приховування трудових відносин із найманою особою. 
Контрольна виїзна перевірка здійснюються без попередження платника податків (особи).
45.2. Контрольні  виїзні перевірки  можуть бути як плановими, так і позаплановими.
45.3. Контрольні виїзні планові перевірки проводяться відповідно до плану роботи контролюючого органу.
Контрольні виїзні планові перевірки щодо дотримання платником податків порядку виробництва та обігу підакцизних товарів, застосування реєстраторів розрахункових операцій, ведення готівкових розрахунків та касових операцій, наявності патентів, свідоцтв, ліцензій, а також іншого законодавства, можуть проводитися не частіше одного разу на місяць.
45.4. Контрольні виїзні позапланові перевірки не передбачаються у плані роботи контролюючого органу і можуть проводитися за наявності хоча б однієї з таких обставин:
45.4.1) за наслідками перевірок інших платників податків або аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законодавством порядку, виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі контрольних розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, свідоцтв та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на органи державної податкової служби, виробництва та обігу підакцизних товарів, а також дотримання іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби; 
45.4.2) письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;
45.4.3) отримання від органів державної влади або органів місцевого самоврядування письмового повідомлення про порушення платником податків встановленого порядку розрахунків за готівку, ведення касових операцій, патентування та ліцензування;
45.4.4) неподання суб’єктом господарювання в установлений законом строк обов’язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх з нульовими показниками або з показниками, що не відповідають відомостям, зазначеним в обов’язковій звітності;
45.4.5) отримання в установленому законодавством порядку інформації про зміну діяльності платників податків, провадження якої передбачає отримання відповідного патенту чи ліцензії;
45.4.6) отримання інформації про недотримання вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, в тому числі виробниками (постачальниками) або покупцями цієї продукції, незалежно від форм власності;
45.4.7) отримання  інформації  про ухилення від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із Кодексом законів про працю України, а також провадження особою господарської діяльності без державної  реєстрації.
45.4.8) платником податків подано в установленому порядку заперечення до акта контрольної виїзної планової чи позапланової перевірки або скаргу на прийняте за результатами перевірки податкове повідомлення – рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення – рішення у разі, якщо платник податків у своїй скарзі посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки;
45.4.9) за результатами попередньої контрольної виїзної планової чи позапланової перевірки встановлено порушення законодавства з питань здійснення розрахункових операцій, у тому числі контрольних розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, свідоцтв та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на органи державної податкової служби, виробництва та обігу підакцизних товарів, а також дотримання іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Контрольні виїзні позапланові перевірки, зазначені в цій статті, здійснюються за наявності підстав, викладених у пункті 45.4 цієї статті, за рішеннями керівників органів державної податкової служби, які оформлюються наказами. Періодичність проведення таких перевірок не обмежується.
45.5. Порядок проведення контрольних виїзних перевірок, у тому числі шляхом проведення контрольних розрахункових операцій (контрольних закупок), хронометражу здійснених фінансово-господарських операцій, спостереження щодо ведення касових, розрахункових та інших господарських операцій та процесів, наявності патентів, свідоцтв та інших передбачених законодавством документів, виробництва та обігу підакцизних товарів,  дотримання вимог податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також оформлення та реалізації їх матеріалів встановлюється центральним контролюючим органом.

Стаття 46. Умови та порядок допуску посадових осіб органів державної податкової служби до проведення виїзних перевірок, порядок і строки їх проведення

46.1. Посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за умови пред’явлення направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначається дата видачі, найменування органу державної податкової служби, найменування та реквізити суб’єкта, перевірка якого проводиться (прізвище, ім’я, по батькові фізичної особи – платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової служби або його заступника, що скріплений печаткою органу державної податкової служби. 
Непред’явлення платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) направлення на проведення перевірки або пред’явлення направлення, оформленого з порушенням вимог, установлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових)  осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці другому цього пункту, не дозволяється. 
При пред’явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, ім’я, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку, посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби складається акт за формою, встановленою центральним органом державної податкової служби України. Акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки. 
46.2. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових)  осіб органу державної податкової служби до проведення перевірки складається акт за формою, встановленою центральним органом державної податкової служби України. Акт про відмову від допуску до проведення перевірки є підставою для звернення до суду щодо зупинення операцій на рахунках у банках та інших фінансових установах, в установленому цим Кодексом порядку, та вжиття інших заходів, передбачених законодавством. 
46.3. Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах прав і повноважень, визначених цим Кодексом. 
Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи під час перевірки, що проводиться органами державної податкової служби, зобов'язані давати пояснення з питань оподаткування у випадках, передбачених законами, виконувати вимоги органів державної податкової служби щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт про проведення перевірки.
46.4. Тривалість перевірок, визначених у статті 43 цього розділу, не повинна перевищувати 30 робочих днів, а щодо суб'єктів малого підприємництва – 20 робочих днів. 
Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 43 цього розділу, можливе за рішенням керівника органу державної податкової служби не більш як на 15 робочих днів, щодо суб'єктів малого підприємництва – не більш як на 10 робочих днів.
46.5. Тривалість перевірок, визначених у статі 44 цього розділу (крім перевірок, що проводяться за наявності обставин, визначених у підпункті 44.2.8 пункту 44.2 статті 44 цього розділу, тривалість яких встановлена у статті 21 розділу V цього Кодексу), не повинна перевищувати 15 робочих днів, а щодо суб'єктів малого підприємництва – 10 робочих днів.
Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 44 цього розділу у тому числі щодо суб'єктів малого підприємництва, можливе за рішенням керівника органу державної податкової служби не більш як на 10 робочих днів.
46.6. Проведення документальної виїзної планової та позапланової перевірки може бути зупинено за рішенням керівника податкового органу, яке оформляється наказом,  з подальшим поновленням її проведення на невикористаний строк. 
Зупинення документальної виїзної планової та позапланової перевірки перериває перебіг строку проведення перевірки.
При цьому перевірка може бути зупинена на загальний строк, що не перевищує 30 робочих днів, а у випадку необхідності проведення експертизи, отримання інформації від іноземних державних органів щодо діяльності платника податків, завершення розгляду судом позовів з питань, що пов’язані з предметом перевірки, перевірка може бути зупинена на строк, необхідний для завершення цих процедур.
 Порядок зупинення документальних виїзних планових та позапланових перевірок встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу державної податкової служби України.
46.7. Тривалість перевірок, визначених статтею 45 цього розділу, не повинна перевищувати 10 діб.
Продовження строку таких перевірок здійснюється за рішенням керівника органу державної податкової служби не більш як на 5 днів.
Підставами для подовження строку перевірки є:
46.7.1) заява суб’єкта господарювання (у разі необхідності подання ним документів, які стосуються питань перевірки);
46.7.2) змінний режим роботи або підсумований облік робочого часу суб’єкта господарювання та/або його господарських об’єктів.
46.8. Для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є:
46.8.1) документи, визначені цим Кодексом;
46.8.2) податкова інформація;
46.8.3) експертні висновки;
46.8.4) судові рішення;
46.8.5) пояснення, отримані згідно з підпунктом 22.1.2 пункту 22.1 статті 22  розділу І;
46.8.6) результати обстежень, проведених відповідно до статті 48 цього розділу;
46.8.7) розрахунки об’єктів оподаткування, визначених із застосуванням непрямих методів, відповідно до статті 52 цього розділу;
46.8.8) інші матеріали, отримані в результаті застосування службовими особами контролюючих органів прав, наданих їм цим Кодексом, або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Стаття 47. Опитування фізичних осіб

47.1. Посадові (службові) особи органів державної податкової служби мають право опитувати фізичних осіб, у тому числі суб'єктів підприємницької діяльності та посадових (службових)  осіб, під час здійснення контролю за правильністю нарахування, повнотою і своєчасністю сплати податків, зборів та штрафних фінансових санкцій, що застосовуються органами державної податкової служби за правопорушення вимог податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
47.2. Фізичні особи можуть бути запрошені для опитування або надання документів (їх копій) у випадках, передбачених цим Кодексом до службових приміщень контролюючих органів.
Форма повідомлень та порядок запрошення фізичних осіб до посадових осіб контролюючих органів встановлюються Кабінетом Міністрів України з дотриманням вимог цього Кодексу.
Час, протягом якого фізичні особи можуть бути запрошені для опитування або надання документів (або їх копій) до службових приміщень органів державної податкової служби, не може виходити за межі офіційно встановленого робочого дня таких органів.

Стаття 48. Обстеження територій, приміщень та  іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності, та/або є об'єктами оподаткування або використовуються для отримання доходів (прибутку) чи пов'язані з іншими об'єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу

48.1. Посадові (службові) особи органу державної податкової служби під час перевірок мають право проводити обстеження територій, на яких провадиться діяльність, приміщень та  іншого майна, що використовуються для  її провадження, які є об'єктами оподаткування або використовуються для отримання доходів (прибутку) чи пов'язані з іншими об'єктами оподаткування, та/або які можуть бути джерелом погашення податкового боргу.
Метою проведення таких обстежень є отримання інформації, необхідної для визначення та/ або підтвердження сум грошових зобов’язань платників податків, фактів порушення податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також виявлення майна платника податків, яке може бути джерелом погашення податкового боргу.
48.2. Результати проведеного обстеження оформляються у формі акта, який підписується посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби та платниками податків (представниками платника податків).
48.3. Обстежень будівель (житлових приміщень) та територій, які належать фізичним особам і є об'єктами оподаткування або використовуються для отримання доходів (прибутку) чи пов'язані з іншими об'єктами оподаткування, проводиться лише у випадках та у порядку, передбачених законом.
48.4. Якщо платник податків перешкоджає входу посадових (службових) осіб органів державної податкової служби на територію або у приміщення, зазначені у пункті 48.1 цієї статті, про це складається акт, який підписується посадовою (службовою) особою органу державної податкової служби, що проводить обстеження, та платником податків.
У разі відмови платника податків від підписання акта, у ньому робиться відповідна відмітка.
48.5. За неправомірне перешкоджання входу посадових (службових) осіб органів державної податкової служби, які проводять обстеження, на територію або у приміщення, зазначені в пункті 48.1 цієї статті, платник податків несе відповідальність, встановлену цим Кодексом.
48.6. Порядок проведення обстежень встановлюється Кабінетом Міністрів України з дотриманням вимог цього Кодексу.

Стаття 49. Проведення експертизи під час здійснення податкового контролю органами державної податкової служби

49.1. Експертиза проводиться у разі коли для вирішення питань що мають значення для здійснення податкового контролю необхідні спеціальні знання у галузі науки, мистецтва, техніки, економіки та в інших галузях. Залучення експерта здійснюється на договірних засадах.
49.2. Експертиза призначається за рішенням керівника (або його заступника) органу державної податкової служби, в якому зазначаються:
49.2.1) підстави для залучення експерта;
49.2.2) прізвище, ім’я та по батькові експерта;
49.2.3) реквізити платника податків, стосовно якого здійснюється податковий контроль;
49.2.4) питання, поставлені до експерта;
49.2.5) документи, предмети та інші матеріали, які подаються на розгляд експерта.
49.3. Орган державної податкової служби, керівник (або заступник) якого призначив проведення експертизи, зобов’язаний ознайомити платника податків (його представника) з рішенням про проведення експертизи, а після закінчення експертизи – з висновком експерта. 
49.4. Платник податків зобов’язаний подати для проведення експертизи необхідні документи, предмети та інші матеріали. У разі відмови платника податків подати на розгляд експерта документи, предмети та інші матеріали, такий платник податків несе відповідальність, передбачену цим Кодексом.
49.5. Експерт має право ознайомлюватися з поданими йому матеріалами, які стосуються предмета експертизи, та просити надання додаткових матеріалів.
Експерт має право відмовитися від надання висновку, якщо поданих матеріалів недостатньо або такий експерт не володіє необхідними знаннями для проведення зазначеної експертизи.
49.6. За умисне надання висновків, що містять неправдиві відомості або відомості, що суперечать законодавству, експерт несе відповідальність, встановлену законодавством.

Стаття 50. Огляд та вилучення документів

50.1. Забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом. 
50.2. Платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов’язані з ним. 
50.3. Документи, що містять комерційну таємницю або є конфіденційними, передаються окремо із зазначенням конкретної посадової (службової) особи, що їх отримала. Передача таких документів для їх огляду, вивчення і їх повернення оформляється актом у довільній формі, який підписує посадова (службова) особа контролюючого органу та платник податків (його представник).
50.4. Керівник або заступник керівника контролюючого органу, посадові (службові) особи якого проводять перевірку, може прийняти рішення про вилучення оригіналів документів, що свідчать або можуть свідчити про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків та зборів, а також порушення вимог іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи. Зазначене рішення оформляється вмотивованою постановою керівника або заступника керівника контролюючого органу про вилучення оригіналів документів. Копія постанови вручається платнику податків або його законному представнику.
50.5. Вилучення оригіналів документів здійснюється посадовими (службовими) особами контролюючого органу в присутності платника податків або його законних представників. Платник податків має право залишати копії таких документів. 
50.6. У разі відмови платника податків або його законних представників надати для вилучення оригінали документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу  та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис. 
50.7. Вилучення оригіналів документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу , які здійснюють вилучення документів, роблять відмітку про відмову від підпису.
50.8. Не підлягають вилученню оригінали документів, що не можуть свідчити про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків та зборів, а також порушення вимог іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи. 
50.9. Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
50.10. Порядок вилучення посадовими (службовими) особами контролюючого органу оригіналів та надання платниками податків копій документів у разі такого вилучення органами державної податкової служби України затверджується центральним органом державної податкової служби, у разі вилучення митним органом – центральним органом державної митної служби.
50.11. З дати отримання платником податків повідомлення органу державної податкової служби, митного органу  про проведення планової виїзної перевірки або з дати початку позапланової виїзної перевірки до дати закінчення такої перевірки не допускається вилучення правоохоронними та іншими органами оригіналів первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, без погодження з органом державної податкової служби, органами державної митної служби, де обліковується такий платник податків, або який проводить перевірку (надіслав повідомлення про її проведення).
У разі коли документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами до початку перевірок або отримання повідомлення платником податків про проведення планової виїзної перевірки, орган, що здійснив таке вилучення, зобов’язаний за зверненням органу державної податкової служби, органу державної митної служби надати для перевірки належним чином завірені копії таких документів.

Стаття 51. Оформлення результатів перевірок 

51.1. Результати перевірок (крім камеральних невиїзних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні складається довідка. 
51.2. Під час проведення органом державної податкової служби камеральної невиїзної перевірки та у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, які підписуються посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації в органі державної податкової служби вручається або надсилається протягом трьох робочих днів платнику податків разом з податковим повідомленням – рішенням у порядку, визначеному статтею 23 цього розділу. 
Результати  камеральної перевірки, проведеної органом державної митної служби, оформлюються відповідним актом та є підставою для самостійного визначення органом державної митної служби  суми податкових зобов’язань відповідного суб’єкта господарювання і для застосування заходів, передбачених законами України. Порядок проведення камеральних перевірок, оформлення та реалізації їх матеріалів встановлюється центральним органом державної митної служби.
51.3. За результатами документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках акт або довідка, які у день закінчення перевірки підписуються посадовими особами органу  державної податкової служби, що проводили перевірку, реєструється в органі державної податкової служби та не пізніше робочого дня, що настає за днем закінчення перевірки, вручається або надсилається для ознайомлення та підписання платнику податків або його законним представникам у порядку, визначеному статтею 23 цього розділу для надсилання (вручення) податкових повідомлень – рішень.
Платник податків або його законні представники протягом п’яти робочих днів з дня, що настає за днем отримання акта, зобов’язані повернути органу державної податкової служби підписаний примірник акта та мають право подати свої заперечення.
У разі неподання платником податків у визначений абзацом другим цього пункту строк підписаного акта перевірки та заперечень (у разі їх наявності) вважається, що платник податків з актом ознайомлений. 
Після отримання органом державної податкової служби від платника податків примірника акта, другий примірник такого акта вручається або надсилається платнику податків.
51.4. Акт або довідка документальної виїзної планової чи позапланової перевірок, що визначені статтями 43 і 44 цього розділу, складаються у двох примірниках, підписуються посадовими особами органу державної податкової служби, які проводили перевірку, та реєструється в органі державної податкової служби протягом п’яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, – протягом 10 робочих днів). 
Строк складення акта або довідки про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки з урахуванням його продовження, встановленого цим Кодексом. 
Акт або довідка про результати перевірки у строки, визначені в абзаці першому цього пункту, підписується платниками податків або їх законними представниками. У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта або довідки посадовими особами органу державної податкової служби складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати виїзної планової чи позапланової документальних перевірок у день його підписання або відмови від підписання вручається або надсилається платнику податків чи його законному представнику.
Відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов’язку сплатити визначені органом державної податкової служби за результатами перевірки грошові зобов’язання. 
У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта або довідки про результати перевірки, або неможливості його вручення та підписання у зв’язку з відсутністю платника податків або його законних представників за місцезнаходженням, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 23 цього розділу для надсилання (вручення) податкових повідомлень – рішень. У зазначених у цьому абзаці випадках органом державної податкової служби складається відповідний акт. 
51.5. Акт або довідка про результати контрольних виїзних перевірок, визначених статтею 45 цього розділу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами органів державної податкової служби, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного дня після закінчення перевірки. Акт або довідка про результати зазначених перевірок підписуються особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його законними представниками.
Підписання акта таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його уповноваженими представниками та посадовими особами органу державної податкової служби, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні органу державної податкової служби.
У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта або довідки, посадовими особами органу державної податкової служби складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів податкового органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.
У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта або довідки перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам або особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 23 цього розділу для надсилання (вручення) податкових повідомлень – рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках органом державної податкової служби складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки. 
51.6. Відмова платника податків або його законних представників чи особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов’язку сплатити визначені органом державної податкової служби за результатами перевірки грошові зобов’язання. 
51.7. У разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті або довідці перевірки, вони мають право подати свої заперечення протягом трьох робочих днів з дня отримання акта або довідки, а у випадках, визначених у пункті 51.3 цієї статті, – протягом п’яти робочих днів. Такі заперечення розглядаються органом державної податкової служби протягом п’яти робочих днів, що настають за днем їх отримання, та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 23 цього розділу для надсилання (вручення) податкових повідомлень. Рішення про визначення грошових зобов’язань приймається з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). 
51.8. Оформлення результатів перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, реалізація матеріалів таких перевірок, а також надання платником податків заперечень до актів перевірок та їх розгляд здійснюється у порядку, визначеному центральним органом державної податкової служби України, а для перевірок, що проводяться органами державної митної служби  – центральним органом державної митної служби.
51.9. За результатами розгляду матеріалів перевірки органом державної податкової служби, з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності), приймається податкове повідомлення – рішення.
Таке податкове повідомлення – рішення приймається не пізніше 30 робочих днів з дня реєстрації акта перевірки, крім випадків, коли на прийняття такого податкового повідомлення – рішення (визначення суми грошового зобов’язання платника податків) можуть вплинути обставини, що встановлюються після складення акта перевірки, зокрема (але не виключно) рішення, вирок суду, тощо.
51.10. У разі коли грошове зобов’язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального законодавства або законодавства про оперативно-розшукову діяльність, податкове повідомлення – рішення за результатами такої перевірки не виноситься до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду. Матеріали перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку для використання матеріалів відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства або законодавства про оперативно-розшукову діяльність. Статус матеріалів перевірки та висновків органу державної податкової служби визначається кримінально-процесуальним законодавством або законодавством про оперативно-розшукову діяльність.
51.11. В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов’язань платника податків.

Стаття 52. Застосування непрямих методів під час здійснення податкового контролю

52.1. Методика і порядок визначення доходів та/або об’єктів оподаткування та/або бази оподаткування за непрямими методами встановлюються цим Кодексом і є загальними для всіх платників податків.
52.2. За непрямими методами можуть визначатися доходи та/або інші об’єкти оподаткування та/або база оподаткування стосовно усіх податків і зборів, передбачених цим Кодексом.
Непрямі методи використовуються під час перевірок платників податків, що проводяться у випадках, передбачених цим Кодексом.
52.3. Непрямі методи можуть застосовуватися у разі, коли:
52.3.1) платник податків провадить підприємницьку діяльність без державної реєстрації як суб’єкт підприємницької діяльності; 
52.3.2) платник податків не подав у встановлені строки податкову декларацію та/або не веде обліку чи не подає до перевірки визначені законодавством первинні документи обліку доходів, витрат та інших показників, пов’язаних з визначенням об’єктів оподаткування (податкових зобов’язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, бухгалтерську та фінансову звітність, інші документи, пов’язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
52.4. Рішення про застосування непрямих методів приймає керівник контролюючого органу (або його заступник) за поданням працівника контролюючого органу, який проводить (очолює) перевірку. У рішенні, зокрема, зазначаються підстави для застосування непрямих методів. Форма рішення затверджується центральним контролюючим органом. Рішення про застосування непрямих методів вручається платнику податків протягом наступного робочого дня.
52.5. Визначені за непрямими методами доходи та/або база оподаткування та/або об’єкти оподаткування платника податків використовуються контролюючими органами для проведення розрахунку податкового зобов’язання або коригування окремих показників податкової звітності. 
52.6. Контролюючі органи можуть використовувати такі методи, як:
52.6.1) економічний аналіз;
52.6.2) спостереження;
52.6.3) аналогії;
52.6.4) контроль за витратами та доходами платників податків – фізичних осіб.

52.7. Метод економічного аналізу базується на взаємозв’язку і взаємозалежності різних економічних показників (доходи, витрати тощо), які характеризують господарську діяльність платника податків, і застосовується для проведення оцінки таких елементів об’єкта оподаткування: 
52.7.1) обсяги виробництва та реалізації товарів (робіт, послуг), які розраховуються виходячи з характеристики стану виробничих потужностей, кількості використаної сировини, матеріалів, електричної і теплової енергії, води, тари і продукції, оздоблення, розмірів торгових націнок (знижок), залишків товарно-матеріальних цінностей, чисельності працівників, розміру виплаченої заробітної плати та інших елементів витрат виробництва та реалізації товарів (робіт, послуг), а також кількості отриманих марок акцизного податку, що підтверджують зобов’язання із сплати податків, зборів та інших показників; 
52.7.2) витрати, пов’язані з придбанням матеріальних та нематеріальних активів, для визначення вартості яких може використовуватися експертна оцінка та висновки відповідних уповноважених органів; 
53.7.3) приріст активів платника податків, який визначається шляхом перевірки наявності та порівняння активів у процесі провадження господарської діяльності такого платника податків; 
52.7.4) витрати на оплату праці, які визначаються органом державної податкової служби виходячи з документів, що підтверджують трудові відносини з працівниками та отримання ними заробітної плати, інших видів заохочень і виплат, або на підставі письмових заяв таких працівників про фактично отримані доходи від цього платника податків; 
52.7.5) доходи і витрати, які обчислюються з урахуванням результатів проведення оцінки інформації про провадження господарської діяльності платника податків, отриманої з інших джерел згідно із законодавством, зокрема за результатами зустрічних звірок;
52.7.6) обсяги реалізації та придбання продукції, які можуть також розраховуватися на підставі результатів аналізу інвентаризації запасів такої продукції на початок та кінець звітного періоду, а також на підставі спостереження за обсягами виробництва, придбання та реалізації товарів (робіт, послуг) та обстеження місць провадження діяльності;
52.7.7) доходи та витрати інших платників податків, які провадять діяльність у таких самих чи подібних з платником податків умовах.
52.8. Метод спостереження використовується для визначення реальних обсягів грошових надходжень та реалізованих товарів, робіт (послуг) платниками податків, які здійснюють готівкові операції. Порядок здійснення спостереження визначається Кабінетом Міністрів України.
52.9. За методом аналогій доходи та/або база оподаткування та/або об’єкти оподаткування та/або виторг визначаються на рівні доходів та/або бази оподаткування та/або об’єктів оподаткування та/або виторги цього платника податку, збору у попередньому податковому періоді або відповідному податковому періоді минулого податкового року з урахуванням інфляції та інших факторів (сезонність виробництва, тривалий цикл виробництва тощо), що впливають на розмір доходів та/або бази оподаткування та/або об’єктів оподаткування та/або виторгів, якщо фінансовий результат діяльності такого платника мав позитивне значення, або на рівні доходів та/або бази оподаткування та/або об’єктів оподаткування та/або виторгу іншого платника податків, який провадить діяльність у таких самих чи подібних з платником податків умовах. 
52.10. Метод контролю за витратами та доходами платника податків базується на результатах аналізу показників фактично отриманих доходів та понесених витрат таким платником податків.
Під час застосування такого методу підлягають обчисленню та порівнянню:
52.10.1) витрати платника податків у періоді, що перевіряється, та у попередніх податкових періодах, самостійно визначені таким платником податків або виявлені контролюючим органом;
52.10.2) отримані платником податків у періоді, що перевіряється, та у попередніх податкових періодах доходи, самостійно задекларовані таким платником податків або визначені його податковим агентом у розрахунку або виявлені контролюючим органом;
52.10.3) активи платника податків.
Порівняння здійснюється шляхом зменшення суми витрат платника податків, у звітному періоді, що перевіряється, на суму отриманих таким платником податків доходів, отриманих у цьому ж звітному періоді.
У разі коли отримана різниця має позитивне значення, контролюючий орган зобов’язаний звернутися до платника податків з письмовою вимогою подати протягом 20 робочих днів пояснення та документальне підтвердження здійснення витрат понад суму задекларованих доходів за рахунок наявних у платника податків активів або за рахунок інших джерел, якщо отримані з таких джерел кошти та інші активи не підлягають оподаткуванню.
Контролюючий орган має право перевірити отримані від платника податків пояснення та їх документальне підтвердження. Якщо за результатами перевірки буде з’ясовано, що платником податків подані недостовірні відомості, такий платник податків позбавляється права повторно подавати пояснення та документальне підтвердження здійснення витрат понад суму отриманих доходів за рахунок наявних у платника податків активів або за рахунок інших джерел, а оподатковуваний дохід (об’єкт оподаткування) платника податків збільшується на суму перевищення витрат платника податків над його доходами. У разі, коли контролюючий орган не отримає доказів того, що надане платником податків пояснення та його документальне підтвердження є недостовірним, збільшення доходу у розмірах, визначених у такому поясненні, не здійснюється.
Якщо платник податків не надасть пояснення та його документальне підтвердження на вимогу контролюючого органу, оподатковуваний дохід (об’єкт оподаткування) платника податків збільшується на суму перевищення витрат платника податків над його доходами.
52.11. Обов’язок документально підтверджувати джерела походження доходів, у результаті чого були набуті активи, що належать платнику податків на праві власності або господарського відання відповідно до законодавства, покладається на платника податків. 
52.12. Доходи та/або інші об’єкти оподаткування та/або база оподаткування можуть бути визначені з використанням як одного, так і декількох методів.
52.13. Строки давності під час визначення доходів та/або об’єктів оподаткування та/або бази оподаткування за непрямими методами застосовуються відповідно до статті 68 цього розділу. Для фізичних осіб, що не мають статусу суб’єкта підприємницької діяльності, початком відліку строку давності є дата проведення загального декларування громадянами України своїх доходів та майнового стану.
52.14. За результатами застосування непрямих методів складається висновок, що додається до акта перевірки платника податків і є його невід’ємною частиною.

ГЛАВА 6. ПОГАШЕННЯ ПОДАТКОВОГО БОРГУ ПЛАТНИКІВ ПОДАТКІВ

Стаття 53. Джерела сплати грошових зобов’язань або погашення податкового боргу платника податків

53.1. Джерелами самостійної сплати грошових зобов’язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Сплата грошових зобов’язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена  також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу  (без  заяви  платника)  або  за  рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на  підставі  відповідної  заяви  платника), до  відповідних  бюджетів.
53.2. За рішенням платника податків оплата його грошових зобов'язань або погашення податкового боргу можуть бути здійснені шляхом заліку непогашених зустрічних грошових зобов'язань відповідного бюджету перед таким платником податків, що виникли відповідно до норм податкового або бюджетного законодавства чи цивільних правочинів, строк погашення яких настав до моменту виникнення грошових зобов'язань платника податків. Порядок проведення заліку визначається спільним рішенням Міністерства фінансів України та центральних контролюючих органів.
53.3. Джерелами погашення податкового боргу платника податків за рішенням органу стягнення є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
53.4. Не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків за його самостійним рішенням або за рішенням органу стягнення:
53.4.1) майно платника податків, надане ним у заставу іншим особам (на час дії такої застави), якщо така застава зареєстрована згідно із законом у відповідних державних реєстрах до моменту виникнення права податкової застави;
53.4.2) майно, яке належить на правах власності іншим особам та перебуває у тимчасовому розпорядженні або користуванні платника податків, у тому числі (але не виключно) майно, передане платнику податків у лізинг (оренду), схов (відповідальне зберігання), ломбардний схов, на комісію (консигнацію); давальницька сировина, надана підприємству для переробки, крім її частини, що надається платнику податків як оплата за такі послуги, а також майно інших осіб, прийняті платником податків у заставу чи заклад, довірче та будь-які інші види агентського управління;
53.4.3) майнові права інших осіб, надані платнику податків у  користування або розпорядження, а також немайнові права, у тому числі права інтелектуальної (промислової) власності, передані в користування такому платнику податків без права їх відчуження;
53.4.4) суми акредитивів, що виставлені на ім'я платника податків, але не відкриті;
53.4.5) майно, включене до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств. Порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, встановлюється Фондом державного майна України;
53.4.6) майно, вільний обіг якого заборонено згідно із законодавством України. У разі коли підприємницька діяльність з майном, що продається, підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства України, покупцями такого майна можуть бути лише особи, які отримали відповідну ліцензію;
53.4.7) майно, що не може бути предметом застави відповідно до положень Закону України „Про заставу”.
53.5. Посадові особи, у тому числі державні виконавці, які прийняли рішення про використання майна, визначеного пунктом 53.4 цієї статті, як джерела погашення грошового зобов’язання або податкового боргу платника податків, притягаються до відповідальності згідно із законодавством України.
53.6. У разі коли здійснення заходів щодо продажу майна платника податків за рішенням органу стягнення не привело до повного погашення суми податкового боргу, орган стягнення може визначити додатковим джерелом погашення податкового боргу дебіторську заборгованість платника податків.
53.7. У разі відсутності у платника податків, що є філією, відокремленим підрозділом юридичної особи, майна, достатнього для погашення його грошового зобов'язання або податкового боргу, джерелом погашення грошового зобов'язання або податкового боргу такого платника податків є майно такої юридичної особи, на яке може бути звернено стягнення згідно з цим Кодексом.

Порядок застосування пунктів 53.6 – 53.7 цієї статті визначається центральним органом державної податкової служби.
53.8. Забороняється будь-яка уступка грошового зобов'язання або податкового боргу платника податків третім особам. Положення цього пункту не поширюються на випадки, коли гарантами повного та своєчасного погашення грошових зобов'язань платника податків виступають інші особи, якщо таке право передбачено цим Кодексом або іншими актами податкового законодавства.
53.9. Додатково до джерел, визначених у пунктах 53.1 – 53.2 цієї статті, джерелом погашення податкового боргу банків, небанківських фінансових установ, у тому числі страхових організацій, можуть бути кошти, незалежно від джерел їх походження та без застосування обмежень, визначених у підпункті 53.4.4 пункту 53.4 цієї статті, у сумі, яка не перевищує суму їх власного капіталу (без урахування страхових та прирівняних до них обов'язкових резервів, сформованих відповідно до закону). Визначення розміру власного капіталу здійснюється відповідно до законодавства України.
53.10. У разі наявності у платника податку податкового боргу органи державної податкової служби зобов’язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. 
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов’язання перед погашенням податкового боргу забороняється.
53.11. З моменту прийняття судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов’язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно з нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" без застосування норм цього Кодексу. 
53.12. Орган стягнення має право звернутися до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку – фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до законодавства про виконавче провадження.
53.13. У разі коли податковий борг виник за операціями, що виконувались в межах договорів про спільну діяльність, джерелом погашення такого податкового боргу є майно платників податків, що є учасниками такого договору.

Стаття 54. Зміст податкової застави

54.1. З метою забезпечення виконання платником податків своїх обов’язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
54.2. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
54.3. У разі коли податковий борг виник за операціями, що виконувались в межах договорів про спільну діяльність, у податкову заставу передається майно платника податків, який згідно з умовами договору був відповідальним за перерахування податків до бюджету. У разі недостатності його майна у податкову заставу передається майно інших учасників договору про спільну діяльність у розмірах, пропорційних їх участі у такій спільній діяльності.

Стаття 55. Виникнення права податкової застави

55.1. Право податкової застави виникає у разі:
55.1.1) несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, – з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;
55.1.2) несплати у строки,  встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, – з дня виникнення податкового боргу. 
55.2. З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (повному господарському віданні або оперативному управлінні) – у день виникнення такого права – та балансова вартість якого не менша двократного (але не більше трикратного) розміру суми податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 55.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
У разі коли балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”.
У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми не меншої двократного (але не більше трикратного) розміру суми податкового боргу в порядку, передбаченому цією статтею.
Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 53.4.7 пункту 53.4 статті 53 цього розділу.
55.3. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
До акта опису включаються ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.
Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред’являється платнику податків, що має податковий борг.
Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом державної податкової служби.
Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш ніж двох понятих.  
55.4. У разі коли платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документи, необхідні для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу.
Орган державної податкової служби має право звернутися до суду за місцезнаходженням такого органу з поданням про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов’язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.
Зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та заборона відчуження таким платником податків майна діє до дня складення акта опису майна платника податків у податкову заставу податковим керуючим або акта про відсутність майна, що можуть бути описані у податкову заставу, або погашення податкового боргу в повному обсязі. Податковий керуючий не пізніше робочого дня, що настає за днем складення зазначених у цьому пункті актів, зобов’язаний надіслати банкам та іншим фінансовим установам рішення про складення таких актів. Таке рішення є підставою для поновлення видаткових операцій на рахунках платника податків.
Орган державної податкової служби також має право звернутися до суду за місцезнаходженням такого органу з поданням про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків на період до дня закінчення процедури оскарження та/або погашення податкового боргу у разі, коли у платника податків відсутнє майно, та/або його балансова вартість менше двократного розміру суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.
55.5. У разі коли на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша двократного розміру суми податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.
Платник податків зобов’язаний не пізніше наступного робочого дня з дня набуття права власності на будь-яке майно повідомити орган державної податкової служби про його наявність. Орган державної податкової служби зобов’язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання зазначеного повідомлення прийняти рішення щодо включення такого майна до акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, та балансова вартість якого є не меншою двократного (але не більше трикратного)  розміру суми податкового боргу такого платника податків, або відмовити платнику податків у включенні майна до акта опису. 
У разі коли орган державної податкової служби приймає рішення про включення майна до акта опису, складається відповідний акт опису, один примірник якого надсилається платнику податків з повідомленням про вручення. 
До прийняття відповідного рішення органом державної податкової служби платник податків не має права відчужувати таке майно.
У разі порушення платником податків вимог цього пункту він несе відповідальність згідно із законодавством. 
55.6. Якщо майно платника податків є неподільним і його балансова вартість більша двократного розміру суми податкового боргу, таке майно підлягає опису у податкову заставу у повному обсязі.
55.7. Заміна предмета застави може здійснюватися тільки за згодою органу державної податкової служби.
55.8. Орган державної податкової служби зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Стаття 56. Податковий пріоритет

56.1. Пріоритет податкової застави щодо пріоритету інших обтяжень (включаючи інші застави) встановлюється відповідно до закону.
56.2. На майно платника податків, що описане у податкову заставу, не дозволяється звернення стягнення за вимогами іншими, ніж визначено у цьому Кодексі.

Стаття 57. Податковий керуючий

57.1. Керівник органу державної податкової служби за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податків податкового керуючого. Податковий керуючий повинен бути посадовою (службовою) особою органу державної податкової служби. Податковий керуючий має права та обов’язки, визначені цим Кодексом.
57.2. Порядок призначення та звільнення, а також функції та компетенцію податкового керуючого визначає центральний орган державної податкової служби.
57.3. Податковий керуючий має право описувати майно платника податку, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснювати перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводити опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержувати від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди органу державної податкової служби вимагати пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб. У разі продажу в рахунок погашення податкового боргу майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право отримувати від такого платника податків документи, що засвідчують право власності на зазначене майно.
57.4. У разі коли платник податків, що має податковий борг, перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, такий податковий керуючий складає акт про перешкоджання платником податків виконанню таких повноважень у порядку та за формою, що встановлюється центральним органом державної податкової служби.
Орган державної податкової служби має право звернутися до суду за місцезнаходженням такого органу з поданням про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, та зобов’язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом.
Зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків діє до дня складення податковим керуючим відповідного документа, який підтверджує виконання платником податків законних вимог податкового керуючого, передбачених цим Кодексом. Порядок складення та форма таких документів встановлюється центральним органом державної податкової служби.

Стаття 58. Узгодження операцій із заставленим майном

58.1. Платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі, якщо інше не передбачено законом чи договором. 
Платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою органу державної податкової служби.
58.2. У разі відчуження або оренди (лізингу) майна, яке перебуває у податковій заставі, платник податків за згодою органу державної податкової служби зобов’язаний замінити їх іншим майном такої самої або більшої вартості. Зменшення вартості заміненого майна допускається тільки за згодою органу державної податкової служби за умови часткового погашення податкового боргу.
58.3. У разі здійснення операцій з майном, яке перебуває у податковій заставі, без отримання попередньої згоди органу державної податкової служби посадова особа такого платника податків чи фізична особа, яка прийняла таке рішення, несуть відповідальність згідно із законодавством. 

Стаття 59. Зупинення податкової застави

59.1. Майно платника податків звільняється з податкової застави з дня:
59.1.1) отримання органом державної податкової служби підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку;
59.1.2) отримання органом державної податкової служби довідки про смерть фізичної особи – платника податків або про визнання її померлою чи безвісно відсутньою згідно із законодавством України, крім випадків, коли майно такої фізичної особи переходить за правом спадщини у власність інших осіб;
59.1.3) закінчення строків давності щодо такого податкового боргу;
59.1.4) прийняття відповідного рішення судом у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства;
59.1.5) реєстрації в органі державної податкової служби податкової поруки у випадках, визначених цим Кодексом.
59.2. Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з державних реєстрів застав рухомого або нерухомого майна є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 59.1.1 – 59.1.5 пункту 59.1 цієї статті. Перелік відповідних документів визначається за правилами, встановленими центральним органом державної податкової служби.
59.3. Порядок застосування податкової застави встановлюється центральним органом державної податкової служби (за погодженням з Міністерством фінансів України).

Стаття 60. Адміністративний арешт майна

60.1. Адміністративний арешт майна платника податків (далі – арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов’язків, визначених законом.
60.2. Арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин:
60.2.1) платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;
60.2.2) фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;
60.2.3) платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби до обстеження приміщень, що використовуються для отримання доходів або пов'язані з отриманням інших об'єктів оподаткування, реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для розрахунків за готівку або з використанням карток платіжних систем, ваго-касових комплексів, систем та засобів штрихового кодування;
60.2.4) відсутні свідоцтва про державну реєстрацію суб'єктів господарювання, спеціальні дозволи (ліцензії) на її здійснення, торгові патенти, сертифікати відповідності реєстраторів розрахункових операцій;
60.2.5) відсутня реєстрація особи як платника податків в органі державної податкової служби, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;
60.2.6) платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;
60.2.7) платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу, та/або акта опису (виділення) майна для його продажу.
60.3. Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти будь-які дії щодо свого майна, яке підлягає такому арешту, крім дій з його охорони, зберігання та підтримання у належному функціональному та якісному стані.
60.4. Арешт може бути накладено органом державної податкової служби на будь-яке майно платника податків, у тому числі фізичної особи, крім того майна, що не підлягає арешту згідно із законодавством України та арешту коштів на рахунку платника податків.
60.5. Арешт майна може бути повним або умовним.
Повним арештом майна визнається виняткова заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження, володіння або користування його майном, з його тимчасовим вилученням або без такого. У разі вилучення майна ризик, пов'язаний з його зберіганням або втратою функціональних чи споживчих якостей, покладається на орган, який прийняв рішення про таке вилучення.
Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного органу державної податкової служби на здіснення будь-якої операції платника податків з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником органу державної податкової служби, якщо за висновком податкового керуючого здійснення окремої операції платником податків не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.
60.6. Керівник органу державної податкової служби (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 60.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається:
60.6.1) платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна;
60.6.2) іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.
Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється за заявою органу державної податкової служби виключно на підставі рішення суду.
Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду або за рішенням керівника органу державної податкової служби (його заступника).
60.7. Арешт майна може бути також застосований до товарів, які виготовляються, зберігаються, переміщуються або реалізуються з порушенням правил, визначених митним законодавством України чи законодавством з питань оподаткування акцизним податком, та товарів, у тому числі валютних цінностей, які продаються з порушенням порядку, визначеного законодавством, якщо їх власника не встановлено.
У цьому випадку службові (посадові) особи контролюючих органів або інших правоохоронних органів відповідно до їх компетенції мають право тимчасово затримувати таке майно із складенням протоколу, який повинен містити відомості про причини такого затримання з посиланням на порушення конкретної законодавчої норми; опис майна, його родових ознак і кількості; відомості про особу (особи), в якої було вилучено такі товари (за їх наявності); перелік прав та обов'язків таких осіб, що виникають у зв'язку з таким вилученням. Форма зазначеного протоколу затверджується Кабінетом Міністрів України.
Керівник підрозділу правоохоронного органу, у підпорядкуванні якого перебуває службова особа, яка склала протокол про тимчасове затримання майна, зобов'язаний невідкладно поінформувати керівника органу державної податкової служби (його заступника), на території якого здійснено таке затримання, з обов’язковим врученням примірника протоколу.
На підставі відомостей, зазначених у протоколі, керівник органу державної податкової служби (його заступник) має право прийняти рішення про накладення арешту на таке майно або відмовити у ньому шляхом неприйняття такого рішення.
Рішення про накладення арешту на майно повинне бути прийняте до 24 години робочого дня, що настає за днем складення протоколу про тимчасове затримання майна, але коли відповідно до законодавства України орган державної податкової служби закінчує роботу раніше, то такий строк закінчується на час такого закінчення роботи.
У разі коли рішення про арешт майна не приймається протягом зазначеного строку, майно вважається звільненим з-під режиму тимчасового затримання, а посадові чи службові особи, які перешкоджають такому звільненню, несуть відповідальність згідно із законом.
60.8. При накладенні арешту на майно у випадках, визначених пунктом 60.7 цієї статті, рішення керівника органу державної податкової служби (його заступника) невідкладно вручається особі (особам, зазначеним у пункті 60.6 цієї статті), зазначеній у протоколі про тимчасове затримання майна, без виконання положень пункту 60.6 цієї статті.
60.9. У разі коли місцезнаходження осіб, зазначених у протоколі про тимчасове затримання майна, не виявлено або коли майно було затримано, а осіб, яким воно належить на праві власності чи інших правах, не встановлено рішення про арешт майна приймається керівником органу державної податкової служби (його заступником) без вручення його особам, зазначеним у пункті 60.6 цієї статті.
60.10. Арешт може бути накладено на майно строком до 96 годин від години підписання відповідного рішення керівником органу державної податкової служби (його заступником). Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, визначених абзацом третім цього пункту або випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено), – у цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законодавством для визнання його безхазяйним, або у разі коли майно є таким, що швидко псується, – протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається нормами законодавства з питань поводження з безхазяйним майном.
Керівник відповідного органу державної податкової служби (його заступник) має право звернутися до суду з заявою про продовження строку арешту майна платника податків за наявності достатніх підстав вважати, що звільнення майна з-під адміністративного арешту може загрожувати його зникненням або знищенням.
У разі звернення керівника відповідного органу державної податкової служби (його заступника) до суду із заявою про продовження строку арешту майна платника податків строк дії арешту продовжується до прийняття судом остаточного рішення, що набрало законної сили. 
Строки, визначені цим підпунктом, не включають добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.
60.11. Рішення керівника органу державної податкової служби (його заступника) щодо арешту майна може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.
У всіх випадках, коли орган державної податкової служби вищого рівня або суд скасовує рішення про арешт майна, орган державної податкової служби вищого рівня проводить службове розслідування щодо мотивів видання керівником органу державної податкової служби (його заступником) рішення про арешт майна та у разі потреби приймає рішення про притягнення винних до відповідальності згідно із законодавством.
60.12. При прийнятті рішення про арешт майна банку арешт не може бути накладено на його кореспондентський рахунок.
60.13. Платник податків має право на відшкодування збитків та немайнової шкоди, що завдані органом державної податкової служби внаслідок неправомірного застосування арешту майна такого платника податків, за рахунок коштів відповідного бюджету згідно із законодавством. Рішення про таке відшкодування приймається судом.
60.14. Ця стаття не регулює порядок арешту майна у випадках, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України.
60.15. Функції виконавця рішення про арешт майна платника податків покладаються на податкового керуючого або іншого працівника органу державної податкової служби, призначеного його керівником (заступником). Виконавець рішення про арешт:
60.15.1) надсилає рішення про арешт майна відповідно до пункту 61.6 цієї статті;
60.15.2) організовує опис майна платника податків;
60.15.3) організовує вилучення оригіналів первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів, складає їх опис, що скріплюється підписами посадової особи органу державної податкової служби та платника податків. Платник податків має право зробити копії таких документів;
60.15.4) організовує вилучення майна платника податків у разі застосування повного адміністративного арешту.
60.16. Опис майна платника податків проводиться у присутності його посадових осіб чи їх представників, а також понятих осіб.
У разі відсутності посадових осіб платника податків або їх представників опис його майна здійснюється у присутності понятих осіб.
Для проведення опису майна у разі потреби залучається оцінювач.
Представникам платника податків, майно якого підлягає адміністративному арешту, роз'яснюються їх права та обов'язки.
Понятими особами не можуть бути працівники органів державної податкової служби або правоохоронних органів, а також інші особи, участь яких як понятих осіб обмежується Законом України "Про виконавче провадження".
60.17. Під час опису майна платника податків особи, які його проводять, зобов'язані пред'явити посадовим особам такого платника податків або їх представникам відповідне рішення про накладення адміністративного арешту, а також документи, які засвідчують їх повноваження на проведення такого опису. За результатами проведення опису майна платника податків складається протокол, який містить опис та перелік майна, що арештовується, із зазначенням назви, кількості, мір ваги та індивідуальних ознак та за умови присутності оцінювача, вартості, визначеної таким оцінювачем. Усе майно, що підлягає опису, пред'являється посадовим особам платника податків або їх представникам і понятим особам, а за відсутності посадових осіб або їх представників – понятим особам, для огляду.
60.18. Посадова особа органу державної податкової служби, яка виконує рішення про адміністративний арешт майна платника податків, визначає порядок його збереження та охорони.
60.19. Виконання заходів, передбачених пунктами 60.16 – 60.18 цієї статті, у період з 20-ї години до 9-ї години наступного дня не допускається.
60.20. Зупинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку із:
60.20.1) скасуванням рішення керівника органу державної податкової служби (його заступника) про такий арешт;
60.20.2) погашенням податкового боргу платника податків;
60.20.3) усуненням платником податків причин застосування адміністративного арешту;
60.20.4) ліквідацією платника податків, у тому числі внаслідок проведення процедури банкрутства;
60.20.5) наданням органу державної податкової служби третьою особою належних доказів про належність арештованого майна до об'єктів права власності такої третьої особи;
60.20.6) закінченням граничного строку накладення адміністративного арешту;
60.20.7) прийняттям судом рішення про зупинення адміністративного арешту згідно з вимогами законодавства з питань банкрутства;
60.20.8) пред'явленням платником податків свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта господарювання, спеціальних дозволів (ліцензій) на провадження діяльності, торгових патентів, сертифікатів відповідності реєстраторів розрахункових операцій;
60.20.9) виконанням рішення суду, ухвали суду про забезпечення позову щодо зупинення адміністративного арешту майна.
60.21. У випадках, визначених підпунктами 60.20.2, 60.20.3, 60.20.4 і 60.20.7 пункту 60.20 цієї статті, рішення щодо звільнення з-під арешту майна приймає орган державної податкової служби.
60.22. У разі коли майно платника податків звільняється з-під адміністративного арешту у зв'язку із закінченням граничного строку його застосування, повторне накладення адміністративного арешту з підстав накладення першого арешту не дозволяється.
60.23. Порядок застосування адміністративного арешту майна встановлюється центральним органом державної податкової служби.

Стаття 61. Продаж майна, що перебуває у податковій заставі

61.1. Орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності – шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
61.2. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги.
61.3. Стягнення коштів здійснюється за рішенням керівника (заступника керівника) органу державної податкової служби шляхом надіслання банку (банкам), обслуговуючому платника податків, платіжної вимоги на суму податкового боргу або його частини.
Продаж майна здійснюється на підставі рішення органу державної податкової служби, підписаного його керівником та скріпленого гербовою печаткою органу державної податкової служби. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом державної податкової служби.
61.4. Платіжні вимоги щодо перерахування податкового боргу до відповідного бюджету і (або) державних цільових фондів підлягають виконанню банками у межах сум, які є на рахунках платника податків на день отримання зазначених доручень. 
61.5. Банки зобов’язані у разі наявності коштів на рахунках платника податків виконати платіжні вимоги органів державної податкової служби не пізніше одного операційного дня після отримання такої платіжної вимоги.
61.6. Списання коштів у рахунок погашення податкового боргу може здійснюватися з рахунків платника податків у національній та/або іноземній валюті, якщо інше не передбачено законами України.
Списання коштів у рахунок погашення податкового боргу з валютних рахунків платника податків здійснюється в сумі, еквівалентній сумі платежу в національній валюті України. При цьому сума платежу в іноземній валюті визначається виходячи із встановленого валютного курсу на дату оплати платіжної вимоги.
У разі недостатності коштів для виконання рішення органу державної податкової служби про стягнення коштів таке рішення виконується в сумі, наявній на рахунку такого платника.
Рішення (платіжна вимога), зазначене у пунктах 61.4 – 61.6 статті 61 цього розділу, є обов’язковим до виконання установами банків.
61.7. У разі недостатності або відсутності коштів на рахунках платника податків у банках, що здійснюють розрахунково-касове обслуговування платника податків, орган державної податкової служби має право здійснити стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків (незалежно від місця її зберігання). Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
61.8. Вилучені відповідно до цієї статті готівкові кошти вносяться посадовою особою органу державної податкової служби до банку в день її стягнення для перерахування до відповідного бюджету чи державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника податків. У разі неможливості внесення зазначених коштів протягом того самого дня, їх необхідно повернути в банк наступного робочого дня. Забезпечення збереження зазначених коштів до моменту їх внесення в банк здійснюється відповідним органом державної податкової служби.
62.9. Витрати, пов'язані з організацією та проведенням продажу майна платника податків, покриваються в першу чергу за рахунок сум, отриманих від такого продажу.
61.10. У разі коли сума коштів, отримана у результаті продажу майна платника податків, перевищує суму його грошового зобов’язання та податкового боргу, різниця перераховується на рахунки такого платника податків або його правонаступників.
61.11. Продаж майна платника податків здійснюється на прилюдних торгах та/або через торгівельні організації.
Продаж майна платника податків на публічних торгах здійснюється у такому порядку:
61.11.1) майно, яке може бути згруповано та стандартизовано, підлягає продажу за кошти виключно на біржових торгах, які проводяться біржами, що створені відповідно до закону і визначені органом державної податкової служби на конкурсних засадах;
61.11.2) цінні папери - на фондових біржах у порядку, встановленому Законом України „Про цінні папери та фондовий ринок”; 
61.11.3) інше майно, об'єкти рухомого чи нерухомого майна, а також цілісні майнові комплекси підприємств підлягають продажу за кошти виключно на цільових аукціонах, які організовуються за поданням відповідного органу державної податкової служби на зазначених біржах. 
61.12. Майно, що швидко псується, а також інше майно, обсяги якого не є достатніми для організації прилюдних торгів, підлягає продажу за кошти на комісійних умовах через організації торгівлі, визначені органом державної податкової служби на конкурсних засадах.
Майно боржника, щодо обігу якого встановлено обмеження законом, продається на закритих торгах, які проводяться на умовах змагальності. У таких закритих торгах беруть участь особи, які відповідно до законодавства можуть мати зазначене майно у власності чи на підставі іншого речового права.
61.13. У разі коли продажу підлягає цілісний майновий комплекс підприємства, майно якого перебуває у державній або комунальній власності, чи коли згідно із законодавством з питань приватизації для відчуження майна підприємства необхідна попередня згода органу приватизації або іншого державного органу, уповноваженого здійснювати управління корпоративними правами, продаж майна такого підприємства організовується регіональним органом приватизації за поданням відповідного органу державної податкової служби із дотриманням норм законодавства з питань приватизації. При цьому інші способи приватизації, крім грошової, не дозволяються.
Регіональний орган приватизації зобов’язаний організувати продаж цілісного майнового комплексу протягом 60 днів з дня надходження подання органу державної податкової служби.
61.14. З метою реалізації майна, яке перебуває у податковій заставі, проводиться експертна оцінка вартості такого майна для визначення початкової ціни його продажу. Така оцінка проводиться у порядку, визначеному Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». 
61.15. Не проводиться оцінка майна, яке може бути згруповано або стандартизовано чи має курсову (поточну) біржову вартість та/або перебуває у лістингу товарних бірж.
61.16. Платник податків має право самостійно здійснити оцінку шляхом укладення договору з оцінювачем. Якщо платник податків самостійно не здійснює оцінку протягом установлених центральним органом державної податкової служби строків, орган державної податкової служби самостійно укладає договір про проведення оцінки майна.
61.17. Під час продажу майна на товарних біржах орган державної податкової служби укладає відповідний договір з брокером (брокерською конторою), яка вчиняє дії з продажу такого майна за дорученням органу державної податкової служби на умовах найкращої цінової пропозиції.
61.18. Покупець майна, яке перебуває у податковій заставі, набуває права власності на таке майно відповідно до умов, визначених у договорі (контракті), що оформлюється за результатами проведених торгів.
61.19. Порядок збільшення або зменшення початкової ціни майна платника податків визначається, як і реалізація на біржі та в роздрібній мережі, Кабінетом Міністрів України, крім випадків, визначених пунктом 61.13 цієї статті, які регулюються нормами законодавства про приватизацію.
61.20. Інформація про склад майна платників податків, призначеного для продажу, оприлюднюється відповідною біржею. Компенсація витрат, пов'язаних з такими публікаціями, здійснюється за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна платника податків, у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
61.21. Інформація про час та умови проведення прилюдних торгів майном платників податків оприлюднюється відповідною біржею.
61.22. Інформація, зазначена у пункті 61.21 цієї статті, та порядок її оприлюднення визначаються Кабінетом Міністрів України.
61.23. Платник податків або будь-яка інша особа, що здійснює управління майном платника податків або контроль за їх використанням, зобов'язані забезпечити за першою вимогою безперешкодний доступ податкового керуючого та учасників публічних торгів до огляду та оцінки майна, що пропонується для продажу, а також безперешкодне набуття прав власності на таке майна особою, яка придбала їх на публічних торгах. 
61.24. Якщо платник податків у будь-який момент до укладення договору купівлі-продажу його майна повністю погашає суму грошового зобов’язання і та податкового боргу, орган державної податкової служби скасовує рішення про проведення їх продажу та вживає заходів щодо зупинення торгів.
61.25. Операції з продажу визначеного у цій статті майна на біржовому ринку не підлягають нотаріальному посвідченню.
61.26. На підставі рішення керівника органу державної податкової служби про стягнення за рахунок майна платника податків орган державної податкової служби має право звернутися до суду із заявою про стягнення з дебіторів платника податку, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків. Сума коштів, що надходить у результаті стягнення дебіторської заборгованості, в повному обсязі (але в межах суми податкового боргу) зараховується до відповідного бюджету чи державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника податків. Сума дебіторської заборгованості, що стягнута понад суму податкового боргу, передається у розпорядження платника податку.
61.27. Порядок продажу майна, що перебуває у податковій заставі, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Стаття 62. Погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, та комунальних підприємств

62.1. У разі коли сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до  законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, орган державної податкової служби зобов'язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про:
62.1.1.) виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого  платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій  сесії відповідної ради;
62.1.2.) затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу;
62.1.3) ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії;
62.1.4) прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.
62.2. У разі коли сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до  законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, орган державної податкової служби зобов'язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про:
62.2.1) надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків;
62.2.2) досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету;
62.2.3) ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії;
62.2.4) виключення платника податків із переліку об’єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України.
62.3. Відповідь щодо прийняття одного із зазначених рішень надсилається органу державної податкової служби протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.
У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог орган державної податкової служби зобов'язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно. 
62.4. Виникнення у державного або комунального підприємства податкового боргу є підставою для розірвання трудового договору (контракту) з керівником такого підприємства. 
62.5. Рішення про розірвання трудового договору (контракту) з керівником державного (комунального) підприємства може бути відкладене на строк проведення апеляційної процедури.
62.6. Трудові договори (контракти), що укладаються з керівником державного або комунального підприємства, повинні містити положення про зазначену відповідальність, що є їх істотною умовою.
Норми цього пункту не поширюються на випадки виникнення податкового боргу внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) або невиконання або неналежного виконання державними органами зобов'язань щодо оплати товарів (робіт, послуг), придбаних у такого платника податків за рахунок бюджетних коштів, з надання платнику податків субсидій або дотацій, передбачених законодавством або з повернення платнику податків надміру внесених податків та зборів чи їх бюджетного відшкодування згідно з нормами цього Кодексу та податкового законодавства України.
62.7. Будь-які договори про передачу акцій (інших корпоративних прав), що перебувають у державній або комунальній власності, в управління третім особам повинні містити зобов'язання таких третіх осіб щодо недопущення виникнення податкового боргу після такої передачі, а також умову щодо припинення дії договору в разі виникнення податкового боргу, право відповідно держави або територіальної громади на одностороннє (позасудове) розірвання таких договорів у разі виникнення такого податкового боргу. Це правило стосується будь-яких договорів про приватизацію державного або комунального майна, укладених під інвестиційні зобов'язання. 

Стаття 63. Погашення грошових зобов'язань або податкового боргу в разі ліквідації платника податків, не пов’язаної з банкрутством

63.1. У цій статті під ліквідацією платника податків розуміється ліквідація платника податків як юридичної особи або зупинення реєстрації фізичної особи як суб'єкта підприємницької діяльності, внаслідок якої відбувається закриття їх рахунків та/або втрата їх статусу як платника податків відповідно до законодавства.
63.2. У разі коли власник або уповноважений ним орган приймає рішення про ліквідацію платника податків, не пов'язану з банкрутством, майно зазначеного платника використовується у черговості, визначеній відповідно до законів України.
63.3. У разі коли внаслідок ліквідації платника податків або скасування реєстрації фізичної особи як суб'єкта підприємницької діяльності частина його грошових зобов'язань чи податкового боргу залишається непогашеною у зв’язку з недостатністю майна, така частина погашається за рахунок майна засновників або учасників такого підприємства, а в разі ліквідації філії, відділення чи іншого відокремленого підрозділу юридичної особи – за рахунок юридичної особи незалежно від того, чи є вона платником податку, стосовно якого виникло грошове зобов'язання або виник податковий борг такої філії, відділення, іншого відокремленого підрозділу.
В інших випадках грошові зобов'язання або податковий борг, що залишаються непогашеними після ліквідації платника податків, вважаються безнадійним боргом і підлягають списанню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Те саме стосується фізичної особи – платника податків, яка помирає або визнається судом безвісно відсутньою або померлою чи недієздатною, крім випадків, коли з'являються інші особи, що вступають у права спадщини, незалежно від часу набуття таких прав.
63.4. Особою, відповідальною за погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу платника податків, є:
63.4.1) стосовно платника податків, який ліквідується, – ліквідаційна комісія або інший орган, що проводить ліквідацію згідно із законодавством України;
63.4.2) стосовно філій, відділень, інших відокремлених підрозділів платника податків, що ліквідуються, – такий платник податків;
63.4.3) стосовно фізичної особи – підприємця – така фізична особа; 
63.4.4) стосовно фізичної особи, яка померла або визнана судом безвісно відсутньою або померлою чи недієздатною – особи, що вступають у права спадщини або уповноважені здійснювати розпорядження майном такої особи;
63.4.5) стосовно кооперативів, кредитних спілок, товариств співвласників житла або інших колективних господарств – їх члени (пайовики) солідарно;
63.4.6) стосовно інвестиційних фондів – інвестиційна компанія, яка здійснює управління таким інвестиційним фондом;
63.5. У разі коли платник податків, що ліквідується, має суми надміру сплачених або невідшкодованих податків з відповідного бюджету, такі суми підлягають заліку в рахунок його грошових зобов'язань або податкового боргу перед таким бюджетом.
63.6. У разі коли суми надміру сплачених або невідшкодованих податків з відповідного бюджету перевищують суми грошових зобов'язань або податкового боргу перед таким бюджетом, суми перевищення використовуються для погашення грошових зобов’язань або податкового боргу перед іншими бюджетами, а за відсутності таких зобов’язань (боргу) перераховуються у розпорядження такого платника податку. Порядок проведення заліків, визначених у цій частині, встановлюється Міністерством фінансів України.

Стаття 64. Порядок погашення грошових зобов'язань або податкового боргу у разі реорганізації платника податків

64.1. Під реорганізацією платника податку у цій статті розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає будь-яку з таких дій або їх поєднання:
64.1.1) зміна найменування платника податків, а для господарських товариств – зміна організаційно-правового  статусу товариства, що тягне за собою зміну їх ідентифікаційного та/або податкового номера;
64.1.2) злиття платників податків, а саме передача майна платника податку до статутних фондів інших платників податків, унаслідок чого відбувається ліквідація юридичного статусу платника податку, який зливається з іншими;
64.1.3) поділ платника податків на декілька осіб, а саме поділ його майна між статутними фондами новоутворених юридичних осіб та/або фізичними особами, внаслідок якого відбувається ліквідація юридичного статусу платника податків, який поділяється;
64.1.4) виділення з платника податків інших платників податків, а саме передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних фондів інших платників податків в обмін на їх корпоративні права, внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується;
64.1.5) реєстрацію фізичної особи як суб'єкта господарювання без скасування її попередньої реєстрації як іншого суб'єкта господарювання або з таким скасуванням.
64.2. У разі коли власник платника податків або уповноважений ним орган приймає рішення про реорганізацію такого платника податків, його податковий борг підлягає врегулюванню в такому порядку:
65.2.1) якщо реорганізація здійснюється шляхом зміни найменування, організаційно-правового статусу або місця реєстрації платника податків, після реорганізації він набуває усіх прав і обов'язків щодо погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу, які виникли до його реорганізації;
64.2.2) якщо реорганізація здійснюється шляхом об'єднання двох або більше платників податків в одного платника податків з ліквідацією платників податків, що об'єдналися, об'єднаний платник податків набуває усіх прав і обов'язків щодо погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу всіх платників податків, що об'єдналися;
64.2.3) якщо реорганізація здійснюється шляхом поділу платника податків на дві або більше особи з ліквідацією такого платника податків, що розподіляється, усі платники податків, які виникнуть після такої реорганізації, набувають усіх прав і обов'язків щодо погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу, які виникли до такої реорганізації.
Зазначені зобов'язання чи борг розподіляються між новоутвореними платниками податків пропорційно часткам балансової вартості майна, отриманого ними у процесі реорганізації згідно з розподільним балансом.
У разі коли одна чи більше новоутворених осіб не є платниками податків, щодо яких виникли грошові зобов'язання або борг платника податків, який був реорганізований, зазначені грошові зобов'язання чи податковий борг повністю розподіляються між особами, що є платниками таких податків, пропорційно часткам отриманого ними майна, без урахування майна, наданого особам, що не є платниками таких податків.
64.3. Реорганізація платника податків шляхом виділення з його складу іншого платника податків або внесення частини майна платника податків до статутного фонду іншого платника податків без ліквідації платника податків, який реорганізується, не тягне за собою розподілу грошових зобов'язань чи податкового боргу між таким платником податків та особами, утвореними у процесі його реорганізації, чи встановлення їх солідарної податкової відповідальності, крім випадків, коли за висновками органу державної податкової служби така реорганізація може призвести до неналежного погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу платником податків, який реорганізується. Рішення про застосування солідарної або розподільної податкової відповідальності може бути прийняте органом державної податкової служби у разі, коли майно платника податків, що реорганізується, перебуває у податковій заставі на момент прийняття рішення про таку реорганізацію. Для цілей цієї статті до зазначених видів реорганізації прирівнюється оренда цілісного майнового комплексу відповідно до законодавства України про оренду державного та комунального майна.
64.4. Платник податків, майно якого передане в податкову заставу, або той, що скористався правом реструктуризації податкового боргу, зобов'язаний завчасно повідомити орган державної податкової служби про прийняття рішення щодо проведення будь-яких видів реорганізації та подати органу державної податкової служби план такої реорганізації. У разі коли орган державної податкової служби встановлює, що план реорганізації призводить або може у майбутньому призвести до неналежного погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу, він має право прийняти рішення про:
64.4.1) розподіл суми грошових зобов'язань або податкового боргу між платниками податків, що виникають у результаті реорганізації, з урахуванням очікуваної прибутковості (ліквідності) кожного такого платника податків без застосування принципу пропорційного розподілу, встановленого пунктами 64.2 і 64.3 цієї статті;
64.4.2) погашення грошових зобов'язань або податкового боргу, забезпечених податковою заставою, до проведення такої реорганізації;
64.4.3) встановлення солідарної відповідальності за сплату грошових зобов'язань платника податку, який реорганізується, стосовно всіх осіб, утворених у процесі реорганізації, що тягне за собою застосування режиму податкової застави стосовно всього майна таких осіб;
64.4.4) поширення права податкової застави на майно платника податків, який створюється шляхом об'єднання інших платників податків, якщо один або більше з них мали грошові зобов'язання або податковий борг, забезпечений податковою заставою.
64.5. Прийняті відповідно до пункту 64.4 цієї статті рішення органу державної податкової служби можуть бути оскаржені в порядку та строки, визначені цим Кодексом, для оскарження грошового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом.
64.6. Проведення реорганізації з порушенням правил, визначених пунктом 65.4 цієї статті, тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
64.7. Реорганізація платника податків не змінює строків погашення грошових зобов'язань або податкового боргу платниками податків, утвореними у результаті такої реорганізації.
64.8. У разі коли платник податків, що реорганізується, має суми надміру сплачених або невідшкодованих податків, такі суми підлягають заліку в рахунок його непогашених грошових зобов'язань або податкового боргу за іншими податками. Зазначена сума розподіляється між бюджетами та державними цільовими фондами пропорційно загальним сумам грошового зобов’язання або податкового боргу такого платника податків.
64.9. У разі коли сума надміру сплачених або невідшкодованих податків та зборів платника податків перевищує суму грошових зобов'язань або податкового боргу з інших податків, сума перевищення перераховується в розпорядження правонаступників такого платника податків пропорційно його частці в майні, що розподіляється, згідно з розподільним балансом або передаточним актом.

Стаття 65. Порядок виконання грошових зобов'язань фізичних осіб у разі їх смерті або визнання безвісно відсутніми чи недієздатними, а також неповнолітніх осіб

65.1. Грошові зобов'язання фізичної особи у разі її смерті або оголошення судом померлою виконуються її спадкоємцями, які прийняли спадщину (крім держави), в межах вартості майна, що успадковується, та пропорційно частці у спадщині на дату її відкриття.
Претензії спадкоємцям пред'являються органами державної податкової служби в порядку, встановленому цивільним законодавством України для пред'явлення претензій кредиторами спадкодавця.
Після закінчення строку прийняття спадщини грошові зобов'язання та/або податковий борг спадкодавця стають грошовими зобов'язаннями та/або податковим боргом спадкоємців.
Протягом строку прийняття спадщини на грошові зобов'язання та/або податковий борг спадкодавців пеня не нараховується.
У разі переходу спадщини до держави грошові зобов'язання померлої фізичної особи припиняються.
65.2. Грошові зобов'язання неповнолітніх осіб виконуються їх батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття неповнолітніми особами цивільної дієздатності в повному обсязі.
65.3. Грошові зобов'язання фізичної особи, яка визнана судом недієздатною, виконуються її опікуном за рахунок майна такої фізичної особи у порядку, встановленому цим Кодексом.
65.4. Грошові зобов'язання фізичної особи, яка визнана судом безвісно відсутньою, виконуються особою, на яку в установленому порядку покладено здійснення опіки над майном безвісно відсутньої особи.
65.5. Грошові зобов'язання у випадках, передбачених пунктами 65.2 – 65.4 цієї статті, виконуються відповідно за рахунок майна (доходів) неповнолітніх, недієздатних та безвісно відсутніх осіб, крім випадку, визначеного пунктом 66.6 цієї статті.
65.6. Батьки (усиновителі) неповнолітніх і неповнолітні у разі невиконання грошових зобов'язань неповнолітніх несуть солідарну майнову відповідальність за погашення грошових зобов’язань та/або податкового боргу.
65.7. Батьки (усиновителі) та опікуни (піклувальники) неповнолітніх, опікуни недієздатних, особи, на яких покладено здійснення опіки над майном безвісно відсутніх (законні представники платників податків – фізичних осіб) повинні від імені відповідних фізичних осіб:
65.7.1) подати за наявності підстав органу державної податкової служби заяву для реєстрації таких фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків та у випадках, передбачених цим Кодексом, іншу інформацію, необхідну для ведення зазначеного Державного реєстру;
65.7.2) своєчасно подавати належним чином заповнені декларації про доходи та майно;
65.7.3) у випадках, передбачених цим Кодексом, вести облік доходів і витрат;
65.7.4) виконувати інші обов'язки, прямо покладені на них цим Кодексом.
65.8. Законні представники платників податків – фізичних осіб несуть відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами для платників податків, за невиконання обов'язків, зазначених у пункті 66.7 цієї статті.
65.9. Якщо майна неповнолітньої (крім випадку, передбаченого пунктом 66.6 цієї статті), недієздатної або безвісно відсутньої особи недостатньо для забезпечення виконання грошових зобов'язань такої фізичної особи, а також для сплати нарахованих штрафних санкцій, то суми податкового боргу списуються у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби.
65.10. У разі скасування судом рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або прийняття рішення про поновлення у дієздатності особи, яка визнавалася недієздатною, грошове зобов'язання такої фізичної особи відновлюється в частині сум податків, списаних відповідно до пункту 65.9 цієї статті. Штрафні санкції у такому разі не сплачуються за період з дня набрання чинності рішеннями суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи недієздатною до дня набрання чинності рішеннями про скасування рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи рішення про поновлення у дієздатності особи.
65.11. Порядок застосування норм цієї статті встановлюється центральним органом державної податкової служби.

Стаття 66. Розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків

66.1. Розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 100.4 статті 100 цього розділу. 
Якщо до складу розстроченої (відстроченої) суми входить пеня, то для розрахунку процентів береться сума за вирахуванням суми пені.

66.2. Платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання.
66.3. Розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу в межах процедури відновлення платоспроможності боржника відповідно до законодавства з питань банкрутства здійснюються на умовах, передбачених мировою угодою.
66.4. Підставою для розстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов'язань та податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.
66.5. Підставою для відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів щодо дії обставин непереборної сили, що призвели до загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов'язань або податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму відстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.
66.6. Розстрочені суми грошових зобов'язань або податкового боргу погашаються рівними частками починаючи з місяця, що настає за тим місяцем, у якому прийнято рішення про надання такого розстрочення.
66.7. Відстрочені суми грошових зобов'язань або податкового боргу погашаються рівними частками починаючи з будь-якого місяця, визначеного відповідним контролюючим органом чи відповідним органом місцевого самоврядування, який згідно із пунктом 66.8 цієї статті затверджує рішення про розстрочення або відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, але не пізніше строку закінчення 12 календарних місяців з моменту виникнення такого грошового зобов'язання або податкового боргу, або одноразово у повному обсязі.
66.8. Рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань чи податкового боргу у межах одного бюджетного періоду приймається у такому порядку:
стосовно загальнодержавних податків та зборів – керівником контролюючого органу (його заступником); 
стосовно місцевих податків і зборів – керівником органу державної податкової служби (його заступником) та затверджується фінансовим органом місцевого органу виконавчої влади, до бюджету якого зараховуються такі місцеві податки чи збори.
66.9. Центральний контролюючий орган може встановити іншу процедуру затвердження рішень про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань чи податкового боргу.
66.10. Рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань чи податкового боргу стосовно загальнодержавних податків та зборів на строк, що виходить за межі одного бюджетного року, приймається керівником (заступником керівника) центрального контролюючого органу за узгодженням з Міністерством фінансів України.
66.11. Рішення щодо розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань чи податкового боргу окремих платників податків щороку оприлюднюються центральним контролюючим органом..
66.12. Розстрочення або відстрочення надаються окремо за кожним податком та збором. Строки сплати розстрочених (відстрочених) сум або їх частки можуть бути перенесені шляхом прийняття окремого рішення та внесення відповідних змін до договорів розстрочення (відстрочення).
66.13. Договори про розстрочення, відстрочення можуть бути достроково розірвані:
66.13.1) з ініціативи платника податків – при достроковому погашенні розстроченої суми грошового зобов'язання та податкового боргу або відстроченої суми грошового зобов'язання або податкового боргу, щодо яких була досягнута домовленість про розстрочення, відстрочення;
66.13.2) з ініціативи контролюючого органу в разі, коли: 
з'ясовано, що інформація, подана платником податків при укладенні зазначених договорів, виявилася недостовірною, неповною або перекрученою; 
платник податків визнається таким, що має податковий борг із грошових зобов'язань, які виникли після укладення зазначених договорів; 
платник податків порушує умови погашення розстроченого грошового зобов’язання чи податкового боргу або відстроченого грошового зобов’язання чи податкового боргу.
66.14. Порядок реалізації цієї статті встановлюються центральним органом державної податкової служби, центральним органом державної митної служби.
66.15. Розстрочення, відстрочення податкового боргу не звільняє майно платника податків з податкової застави.

Стаття 67. Списання безнадійного податкового боргу

67.1. Списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.
67.2. Під терміном "безнадійний" розуміється:
67.2.1) податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв'язку з недостатністю майна банкрута;
67.2.2) податковий борг фізичної особи, яка:
визнана у судовому порядку безвісно відсутньою або померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом;
померла, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом;
понад 720 днів перебуває у розшуку;
67.2.3) податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом;
67.2.4) податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин);
67.2.5) податковий борг платника податків, реєстрація якого припинена на підставі рішення суду та внесено запис про виключення з Державного реєстру. 
67.3. У разі коли фізична особа, визнана у судовому порядку безвісно відсутньою або померлою, з'являється або коли фізичну особу, яка перебувала у розшуку понад 720 днів, розшукано, списана заборгованість таких осіб підлягає відновленню та стягненню у загальному порядку з дотриманням строків позовної давності починаючи з дня відновлення такого податкового боргу.
67.4. Органи стягнення відкликають розрахункові документи, якими передбачено стягнення пені, штрафних санкцій та безнадійного податкового боргу, списаних відповідно до цього Кодексу.
67.5. Органи державної податкової служби щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання визначається центральним органом державної податкової служби за погодженням з Міністерством фінансів України.

Стаття 68. Строки давності та їх застосування

68.1. Контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 68.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов’язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, – за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації, контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов’язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
68.2. Грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного у частині першій цієї статті, якщо:
68.2.1) податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов'язання, не було подано;
68.2.2) судом встановлено факт скоєння злочину посадовими особами платника податків або фізичною особою – платником податків, у тому числі фізичною особою – підприємцем, щодо умисного ухилення від сплати зазначеного грошового зобов'язання.
68.3. Відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого платник податків перебуває поза межами України, якщо такий період є безперервним та дорівнює чи є більшим за 183 днів.
68.4. У разі коли грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 68.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
68.5. Заяви про повернення надміру сплачених податків або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.
68.6. Граничні строки для подання податкової декларації, заяв про перегляд рішень контролюючих органів, заяв про повернення надміру сплачених податків, підлягають продовженню керівником контролюючого органу (його заступником) за письмовим запитом платника податків, якщо такий платник податків протягом зазначених строків:
68.6.1) перебував за межами України;
68.6.2) перебував у плаванні на морських суднах за кордоном України у складі команди (екіпажу) таких суден;
68.6.3) перебував у місцях позбавлення волі за вироком суду;
68.6.4) мав обмежену свободу пересування у зв'язку з ув'язненням чи полоном на території інших держав або внаслідок інших обставин непереборної сили, підтверджених документально;
68.6.5) був визнаний за рішенням суду безвісно відсутнім або перебував у розшуку у випадках, передбачених законом.
Штрафні санкції, визначені цим Кодексом, не застосовуються протягом строків продовження граничних строків подання податкової декларації згідно з нормами цього пункту.
68.7. Норми пункту 68.6 цієї статті поширюються на:
68.7.1) платників податків – фізичних осіб;
68.7.2) посадових осіб юридичної особи у разі, коли протягом зазначених граничних строків така юридична особа не мала інших посадових осіб, уповноважених відповідно до законодавства України нараховувати, стягувати та вносити до бюджету податки, а також вести бухгалтерський облік, складати та подавати податкову звітність.
68.8. Порядок застосування норм пунктів 68.6 – 68.7 цієї статті встановлюється центральним контролюючим органом.

ГЛАВА 7. ЗАСТОСУВАННЯ МІЖНАРОДНИХ ДОГОВОРІВ ТА ПОГАШЕННЯ ПОДАТКОВОГО БОРГУ ЗА ЗАПИТАМИ КОМПЕТЕНТНИХ ОРГАНІВ ІНОЗЕМНИХ ДЕРЖАВ

Стаття 69. Терміни, що вживаються в цій главі

69.1. У цій главі нижче наведені терміни вживаються у такому значенні:
69.1.1) грошове зобов'язання в міжнародних правовідносинах – зобов'язання платника податків сплатити до бюджету іноземної держави відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені законодавством такої іноземної держави;
69.1.2) податковий борг в міжнародних правовідносинах – грошове зобов'язання з урахуванням штрафних санкцій, пені за їх наявності та витрат, пов'язаних з його стягненням, несплачене в установлений строк, що є предметом документа іноземної держави, за яким здійснюється стягнення такої суми грошового зобов'язання відповідно до міжнародного договору України;
69.1.3) податкове повідомлення в міжнародних правовідносинах – письмове повідомлення контролюючого органу про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену документом іноземної держави, за яким здійснюється погашення такої суми грошового зобов'язання відповідно до міжнародного договору України;
69.1.4) документ іноземної держави, за яким здійснюється стягнення суми податкового боргу в міжнародних правовідносинах – рішення компетентного органу іноземної держави про нарахування податкового боргу до бюджету такої держави, що на запит зазначеного компетентного органу відповідно до міжнародного договору України підлягає виконанню на території України.

Стаття 70. Порядок застосування міжнародного договору про уникнення подвійного оподаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України

70.1. Застосування норм міжнародного договору здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору.
70.2. Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором на момент виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є  кінцевим отримувачем доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір.
Застосування міжнародного договору в частині звільнення від оподаткування або застосування  пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 72.4 цієї статті.
70.3. Кінцевим (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з положеннями міжнародного договору до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право самостійно визначати способи використання та розпорядження доходами.
При цьому  кінцевим (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, яка є агентом, номінальним утримувачем (власником), або особа, у якої немає права володіння доходом, і яка є тільки посередником стосовно такого доходу.
70.4. Підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 70.5 і 70.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором. 
70.5. Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України та обов'язково містити таку інформацію: 
повну назву або прізвище нерезидента; 
підтвердження, що нерезидент є особою, на яку поширюється дія положення міжнародного договору, тобто відповідно до законодавства відповідної країни підлягає оподаткуванню в цій країні на підставі постійного місцеперебування (місця проживання) або на іншій підставі; 
назву компетентного органу, прізвище та підпис уповноваженої особи компетентного органу, яка засвідчує підтвердження; 
дату видачі. 
Довідка дійсна в межах календарного року, в якому вона видана. 
70.6. У разі потреби така довідка може бути затребувана у нерезидента особою, яка виплачує йому доходи, або органом державної податкової служби під час розгляду питання про повернення сум надміру сплаченого податку на іншу дату, що передує даті виплати доходів. 
У разі потреби особа, яка виплачує доходи нерезидентові, може звернутись до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) щодо здійснення центральним органом державної податкової служби запиту до компетентного органу країни, з якою укладено міжнародний договір, про підтвердження зазначеної у довідці інформації. 
70.7. При здійсненні банками та фінансовими установами України операцій з іноземними банками, пов'язаних з виплатою процентів, підтвердження факту, що такий іноземний банк є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір, не вимагається, якщо це підтверджується витягом з міжнародного каталогу "International Bank Identifier Code" (видання S. W. I. F. T., Belgium & International Organization for Standardization, Switzerland). 
70.8. Особа, яка виплачує доходи нерезидентові у звітному (податковому) році, у разі подання нерезидентом довідки з інформацією за попередній звітний податковий період (рік) може застосувати положення міжнародного договору, зокрема щодо звільнення (зменшення) від оподаткування, у звітному (податковому) році з отриманням довідки після закінчення звітного (податкового) року. 
70.9. Особа, яка виплачує доходи нерезидентові, зобов'язана у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у строки та за формою, встановленими центральним органом державної податкової служби. 
70.10. У разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 70.4  цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування. 
70.11. У разі коли нерезидент вважає, що з його доходів було утримано суму податку, яка перевищує суму, належну до сплати відповідно до норм міжнародного договору, розгляд питання про відшкодування різниці здійснюється на підставі подання до органу державної податкової служби за місцезнаходженням (місцем проживання) особи, яка виплатила доходи нерезидентові та утримала з них податок, заяви про повернення суми податку на доходи із джерелом їх походження з України. 
Необхідні документи подаються нерезидентом або посадовою (уповноваженою) особою, яка повинна підтвердити свої повноваження відповідно до законодавства України.
70.12. Орган державної податкової служби перевіряє відповідність даних, зазначених у заяві та підтвердних документах, фактичним даним та відповідному міжнародному договору, а також факт перерахування до бюджету відповідних сум податку особою, яка виплатила доходи нерезидентові. 
У разі підтвердження факту зайвого утримання сум податку орган державної податкової служби приймає рішення про повернення відповідної суми нерезидентові, копії якого надаються особі, яка під час виплати доходів нерезидентові утримала податок, та нерезидентові (уповноваженій особі). Висновок про повернення сум надміру сплаченого податку надсилається до відповідного органу Державного казначейства України. 
У разі відмови в поверненні суми податку орган державної податкової служби зобов'язаний надати нерезидентові (уповноваженій особі) обгрунтовану відповідь. 
70.13. Орган Державного казначейства України на підставі висновку органу державної податкової служби перераховує кошти у розмірі, визначеному у висновку, на рахунок особи, яка надміру утримала податок з доходів нерезидента. 
70.14. Особа, яка здійснила виплату доходу нерезидентові, повертає йому різницю між сумою податку, яка була утримана, та сумою, належною до сплати відповідно до умов міжнародного договору, після отримання копії рішення органу державної податкової служби про повернення суми надміру сплаченого податку або після зарахування коштів від відповідного органу Державного казначейства України. 
Кошти, які за рішенням органу державної податкової служби повинні повертатись особі, яка зайво утримала податок з доходів нерезидента, можуть бути зараховані в рахунок сплати інших податкових зобов'язань такої особи за її письмовою заявою, яка подається під час розгляду заяви нерезидента про повернення надміру утриманих сум податку. У цьому разі висновок про повернення надміру сплаченої суми податку до відповідного органу Державного казначейства України не надсилається. 

Стаття 71. Порядок надання допомоги у стягненні податкового боргу в міжнародних правовідносинах 

71.1. Надання допомоги у стягненні податкового боргу в міжнародних правовідносинах, за міжнародними договорами України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням визначених цією статтею особливостей.
71.2. Контролюючий орган, після отримання документа іноземної держави, за яким здійснюється стягнення суми податкового боргу в міжнародних правовідносинах, у тридцятиденний строк визначає відповідність такого документа міжнародним договорам України. У разі невідповідності такого документа повертає його компетентному органу іноземної держави. Якщо зазначений документ визнано таким, що відповідає міжнародним договорам України, контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення в міжнародних правовідносинах у порядку, передбаченому статтею 4 цього розділу.
71.3. Податковий борг в міжнародних правовідносинах перераховується у гривні за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, визначеним Національним банком України на день надсилання такому платнику податків податкового повідомлення.

Стаття 72. Узгодження суми податкового боргу в міжнародних правовідносинах

72.1. У разі коли платник податків вважає, що податковий борг в міжнародних правовідносинах, визначений контролюючим органом на підставі документа іноземної держави, за яким здійснюється стягнення суми податкового боргу, не відповідає дійсності, такий платник податків має право протягом десяти днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення в міжнародних правовідносинах про визначення податкового боргу в міжнародних правовідносинах, подати через контролюючий орган компетентному органу іноземної держави скаргу про перегляд такого рішення. 
72.2. В період оскарження суми грошового зобов'язання в міжнародних правовідносинах таке зобов’язання не може бути податковим боргом до отримання від компетентного органу іноземної держави остаточного документа про нарахування податкового боргу в міжнародних правовідносинах. Такий документ надсилається контролюючим органом платнику податків разом з податковим повідомленням в міжнародних правовідносинах у порядку, визначеному статтею 23 цього розділу. Таке податкове повідомлення в міжнародних правовідносинах не підлягає адміністративному оскарженню.
72.3. На розгляд заяв платників податків про перегляд рішення компетентного органу іноземної держави не поширюються норми статті 21 цього розділу.

Стаття 73. Відкликання податкових повідомлень в міжнародних правовідносинах або податкових вимог

73.1. Податкове повідомлення в міжнародних правовідносинах або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо компетентний орган іноземної держави скасовує або змінює документ іноземної держави, за яким здійснюється стягнення суми податкового боргу в міжнародних правовідносинах. Такі податкові повідомлення в міжнародних правовідносинах або податкові вимоги вважаються відкликаними з дня отримання контролюючим органом документа компетентного органу іноземної держави рішення про скасування або зміну раніше нарахованої суми податкового боргу в міжнародних правовідносинах, який виник в іноземній державі.

Стаття 74. Заходи щодо стягнення суми податкового боргу в міжнародних правовідносинах

74.1. Орган державної податкової служби самостійно перераховує у гривні суму податкового боргу в міжнародних правовідносинах та здійснює заходи щодо стягнення суми податкового боргу платника податку не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати податку і збору в іноземній державі, зазначеного у документі компетентного органу іноземної держави, за яким здійснюється стягнення суми податкового боргу в міжнародних правовідносинах, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. Граничний строк стягнення податкового боргу в міжнародних правовідносинах визначається відповідно до пункту 68.4 статті 68 цього розділу, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Стаття 75. Пеня та штрафні санкції в міжнародних правовідносинах

75.1. Пеня не нараховується на суму податкового боргу в міжнародних правовідносинах при виконанні документа іноземної держави, за яким здійснюється стягнення суми податкового боргу в міжнародних правовідносинах.
75.2. Штрафні санкції в міжнародних правовідносинах не накладаються при виконанні документа іноземної держави, за яким здійснюється стягнення суми податкового боргу в міжнародних правовідносинах.

ГЛАВА 8. ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ

Стаття 76. Загальні положення

76.1. Правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
76.2. Вчинення платниками податків та посадовими особами контролюючих органів порушень податкового та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Стаття 77. Особи, які притягаються до відповідальності за вчинення правопорушень

77.1. Платники податків, податкові агенти, та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі здійснення порушень, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Стаття 78. Види відповідальності за порушення податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи

78.1. За порушення податкового та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності:
78.1.1) фінансова; 
78.1.2) адміністративна;
78.1.3) кримінальна.
78.2. Фінансова відповідальність за порушення податкового та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) та/або пені.
78.3. Кримінальна відповідальність за порушення податкового та іншого законодавства встановлюється та застосовується відповідно до норм Кримінального кодексу України.
78.4. Адміністративна відповідальність за порушення податкового та іншого законодавства встановлюється та застосовується відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Митного кодексу України.

Стаття 79. Загальні умови притягнення до відповідальності

79.1. Притягнення до фінансової відповідальності платників податків за порушення податкового та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, не звільняє платників податків або їх посадових осіб за наявності відповідних підстав від адміністративної, кримінальної відповідальності.
79.2. Притягнення платників податків та/або їх посадових осіб до  відповідальності за здійснення порушення податкового та іншого законодавства не звільняє їх від обов'язку щодо сплати належних сум податків та зборів, контроль за якими покладено на контролюючі органи, та усунення виявлених порушень.

Стаття 80. Штрафні санкції (фінансові санкції, штрафи)

80.1. Строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, (стягнення) та оскарження сум грошових зобов’язань.
80.2. Застосування штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів), передбачених цією главою, не звільняє платників податків від обов’язку сплатити до бюджету належні суми податків та зборів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, а також застосування до них інших заходів, передбачених цим Кодексом.
80.3 Штрафні санкції (фінансові санкції, штрафи) за порушення норм податкового або іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Якщо іншими розділами цього Кодексу не передбачена фінансова відповідальність, застосовуються норми цієї глави.

Стаття 81. Строки давності для застосування штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів)

81.1. Граничні строки застосування штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов’язань, визначеним статтею 68 цього розділу.

Стаття 82. Застосування штрафних санкцій у разі вчинення кількох правопорушень

82.1. У разі вчинення платниками податків двох або більше порушень податкового та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, штрафні санкції (фінансові санкції, штрафи) застосовуються за кожне вчинене правопорушення окремо.

Стаття 83. Рішення про застосування штрафних санкцій

83.1. У разі застосування контролюючими органами до платників податків штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) за порушення податкового та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення – рішення.

83.2. Порядок застосування штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) встановлюється центральним контролюючим органом.

Стаття 84. Порушення встановленого порядку взяття на облік (реєстрації)  в органах державної податкової служби

84.1. Неподання платниками податків у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв та/або документів для взяття на облік у відповідному органі державної податкової служби, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін або повторне неподання таких документів, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, – 
тягне за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень, за ті самі дії, вчинені протягом року, – 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, – 510 гривень, у разі неусунення таких порушень або за ті самі дії, вчинені протягом року, – 1020 гривень.
84.2. Порушення платниками податків, що виробляють спирт етиловий (коньячний, плодовий), алкогольні напої та тютюнові вироби, вимог щодо обов’язкової реєстрації як платників акцизного збору органами державної податкової служби за місцем державної реєстрації таких суб'єктів у п'ятиденний строк з дня отримання ліцензії на виробництво, – 
тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1700 гривень.

Стаття 85. Порушення строку та порядку подання інформації про відкриття або закриття банківських рахунків

85.1. Неподання банками та іншими фінансовими установами відповідним органам державної податкової служби в установлений цим Кодексом строк повідомлення про відкриття або закриття рахунків платників податків, – 
тягне за собою накладення штрафу у розмірі 340 гривень за кожний випадок неподання або затримки.
85.2. Здійснення видаткових операцій за рахунком платника податків до отримання повідомлення відповідного органу державної податкової служби про взяття рахунка на облік в органах державної податкової служби, –
тягне за собою накладення штрафу на банк в розмірі 10 відсотків суми усіх операцій за весь період до отримання такого повідомлення, здійснених з використанням таких рахунків (крім операцій з перерахування коштів до бюджетів або державних цільових фондів), але не менш як 850 гривень.
85.3. Неповідомлення платниками податків в установлений цим Кодексом строк про відкриття або закриття рахунків у банках або інших фінансових установах, –
тягне за собою накладення штрафу у розмірі 340 гривень.
85.4. Неповідомлення фізичними особами, що провадять незалежну професійну діяльність, про свій статус банку або іншій фінансовій установі при відкритті рахунка –
тягне за собою накладення штрафу на таку фізичну особу в розмірі 
340 гривень за кожний випадок неповідомлення.

Стаття 86. Порушення платниками податків порядку подання інформації про фізичних осіб - платників податків

86.1. Порушення порядку подання або неподання інформації для формування та ведення Державного реєстру фізичних осіб – платників податків, передбаченого цим Кодексом, – 
тягне за собою накладення штрафу у розмірі 85 гривень, а за ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке правопорушення – 170 гривень.
86.2. Неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податку, суми утриманого з них податку, -
тягне за собою накладення штрафу у розмірі 15 відсотків суми доходу, інформацію про якого не подано, не включено до такої податкової звітності або надано у неповному обсязі чи подано з недостовірними відомостями.
86.3. Додатково до штрафної санкції, зазначеної у пункті 86.2 цієї статті, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податку, суми утриманого з них податку та інші об'єкти оподаткування, – 
тягне за собою накладення штрафу у розмірі 85 гривень, а за ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке правопорушення – 170 гривень.
86.4. Оформлення документів, які містять інформацію про об'єкти оподаткування фізичних осіб або про сплату податків без зазначення реєстраційного номера облікової картки платника податків, або з використанням недостовірного реєстраційного номера облікової картки платника податків, крім випадків, визначених пунктом 87.2 цієї статті, – 
тягне за собою накладення штрафу у розмірі 170 гривень.

Стаття 87. Неподання або несвоєчасне подання податкової звітності або невиконання вимог щодо внесення змін до податкової звітності

87.1. Неподання та/або несвоєчасне подання платниками податків або іншими особами, зобов’язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), –
тягне накладення на платника податків або таку іншу особу штрафу в розмірі 170 гривень.
87.1.1 Повторне протягом року неподання та/або несвоєчасне подання платниками податків або іншими особами, зобов’язаними нараховувати та/або сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), – тягне накладення на платника податків або таку іншу особу штрафу в розмірі 1700 гривень за кожне таке неподання або затримку.
87.1.2 Неподання платником податків – фізичною особою декларації чи включення до неї перекручених (недостовірних) даних про суми одержаних доходів, понесених витрат, та якщо такі дії платника призвели до заниження суми оподатковуваного доходу, - 
тягне накладення на платника податків-фізичну особу штрафної санкції у подвійному розмірі від різниці між заниженою сумою податкового зобов’язання і сумою, визначеною податковим органом.
87.2. Невиконання платником податків вимог, передбачених абзацом другим пункту 12.1 статті 12 цього розділу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності – 
тягне за собою штраф у розмірі 50 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов’язання.

Стаття 88. Порушення встановлених законодавством строків зберігання документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи 

88.1. Незабезпечення платниками податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом установлених статтею 6 цього розділу строків їх зберігання та/або ненадання платниками податків та/або їх посадовими особами контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, додатково до штрафів та заходів, визначених цим Кодексом, – 
тягне за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень, а за ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке правопорушення, – 1020 гривень.

Стаття 89. Порушення правил застосування спрощеної системи оподаткування суб’єктами малого підприємництва

89.1. Ненарахування та/або несплата (неперерахування) платником податку – фізичною особою сум єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафних санкцій у подвійному розмірі ставок податку, встановлених для фізичних осіб – платників єдиного податку, визначених цим Кодексом.
89.2. У разі провадження діяльності, вид якої не відповідає зазначеному у свідоцтві, на території іншій, ніж зазначена у свідоцтві, застосовуються штрафні санкції у п’ятикратному розмірі максимальної суми ставки єдиного податку. 
89.3. У разі відмови платника податку або найманого працівника платника податків пред’явити свідоцтво (довідку) працівникам контролюючих органів до платника єдиного податку застосовуються штрафні санкції у розмірі 170 гривень.

Стаття 90. Штрафні санкції у разі визначення контролюючим органом  суми податкового зобов’язання

90.1. Визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання платника податків на підставах, визначених підпунктом 19.3.1 пункту 19.3 статті 19 цього розділу, додатково до штрафу, встановленого пунктом 87.1 статті 87 цього розділу, – 
тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання незалежно від кількості місяців затримки подання податкової декларації.
90.2. Визначення контролюючим органом податкового зобов'язання платника податків на підставах, визначених підпунктом 19.3.2 пункту 19.3 статті 19 цього розділу, в частині заниження суми податкових зобов’язань, – 
тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 
50 відсотків донарахованої суми.
90.3. Визначення контролюючим органом суми податкового зобов’язання платника податків на підставах, визначених пунктом 19.3.4 статті 19 цього розділу, – 
додатково до штрафів, передбачених пунктами 90.1 – 90.2, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 
50 відсотків донарахованої суми. 
90.4. Використання платниками податку (посадовими особами платника податку) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням -
додатково до штрафів, передбачених пунктами 90.1 – 90.3, тягне за собою стягнення до бюджету штрафу в розмірі 200 відсотків від використаних не за призначенням сум.

Стаття 91. Відчуження майна, яке перебуває у податковій заставі, без згоди органу державної податкової служби

91.1. Відчуження платником податків майна, яке перебуває у податковій заставі, без попередньої згоди органу державної податкової служби, якщо отримання такої згоди є обов’язковим згідно з цим Кодексом, –
тягне за собою накладення штрафу в розмірі вартості відчуженого майна.

Стаття 92. Порушення порядку отримання та використання торгового патенту

92.1. Суб’єкти господарювання, що провадять торговельну діяльність, здійснюють торгівлю готівковими валютними цінностями, діяльність у сфері розваг та надають платні послуги, за порушення вимог статті 3 розділу ХІІ цього Кодексу несуть таку відповідальність:
за порушення порядку використання торгового патенту, передбаченого підпунктами 3.5.1 – 3.5.3 пункту 3.5 статті 3 розділу ХІІ цього Кодексу, сплачують штраф у розмірі збору на один календарний місяць (для діяльності у сфері розваг – у розмірі збору на один квартал);
за здійснення діяльності, передбаченої статтею 3 розділу ХІІ цього Кодексу, без отримання відповідних торгових патентів або з порушенням порядку використання торгового патенту, передбаченого підпунктами 3.5.4 – 3.5.6 пункту 3.5 статті 3 розділу ХІІ цього Кодексу (крім діяльності у сфері розваг), сплачують штраф у подвійному розмірі збору за весь період здійснення такої діяльності, але не менше подвійної його вартості за один місяць;
за здійснення реалізації товарів, визначених підпунктом 3.2.2 пункту 3.2 статті 3 розділу ХІІ цього Кодексу, без отримання пільгового торгового патенту або з порушенням порядку його отримання та використання, передбаченого підпунктами 3.5.4 – 3.5.6 пункту 3.5 статті 3 розділу ХІІ цього Кодексу, сплачують штраф у п’ятикратному розмірі вартості такого патенту;
за провадження торговельної діяльності без придбання короткотермінового патенту або з порушенням порядку його отримання та використання, передбаченого підпунктами 3.5.4 – 3.5.6 пункту 3.5 статті 3 розділу ХІІ цього Кодексу, сплачують штраф у подвійному розмірі збору за весь строк такої діяльності;
за провадження діяльності у сфері розваг, передбаченої статтею 3 розділу ХІІ цього Кодексу, без отримання відповідного торгового патенту або з порушенням порядку його використання, передбаченого підпунктами 3.5.4 і 3.5.5 пункту 3.5 статті 3 розділу ХІІ цього Кодексу, сплачують штраф у восьмикратному розмірі збору за весь період провадження такої діяльності, але не менше восьмикратного його розміру за один квартал.
92.2. Діяльність суб’єктів господарювання припиняється до дня сплати штрафів, визначених цією статтею, а також до придбання торгового патенту або оформлення пільгового торгового патенту.
92.3. Посадові особи та громадяни – суб’єкти підприємницької діяльності у разі порушення вимог статті 3 розділу ХІІ цього Кодексу притягаються до адміністративної відповідальності згідно із законодавством.

Стаття 93. Порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати, в тому числі податковими агентами

93.1. Ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, зокрема податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, –
тягне за собою накладення штрафу в розмірі подвійної суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов’язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, зокрема на податкового агента. При цьому платник податку – отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу. 

Стаття 94. Дії, спрямовані на неправомірне повернення, відшкодування сум податків або взаєморозрахунки з бюджетом

94.1. Подання платником податків органам державної податкової служби податкових декларацій, відомостей (документів) з недостовірною інформацією, що можуть бути підставою для неправомірного повернення, відшкодування з бюджету податків та зборів, контроль за справлянням яких покладено на органи державної податкової служби, та взаєморозрахунків з бюджетом, –
тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 
10 відсотків суми, заявленої до повернення, відшкодування з бюджету та взаєморозрахунків з бюджетом.
94.2. Отримання платником податків неправомірно заявлених сум до повернення, відшкодування з бюджету та взаєморозрахунків з бюджетом, тягне за собою накладення  штрафу у розмірі 200 відсотків повернутих, відшкодованих сум та сум, на які проведено взаєморозрахунки з бюджетом.

Стаття 95. Невиконання банками та іншими фінансовими установами рішень про зупинення видаткових операцій за рахунками платників податків

95.1. Здійснення банками та іншими фінансовими установами  видаткових операцій з рахунків платника податків, крім операцій щодо видачі заробітної плати та сплати податків, зборів та визначених контролюючим органом грошових зобов’язань, за наявності у нього рішення про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, прийнятого відповідно до цього Кодексу, –
тягне за собою накладення штрафу в розмірі здійснених видаткових операцій.

Стаття 96. Неподання або подання з порушенням строку банками та іншими фінансовими установами податкової інформації органам державної податкової служби

96.1. Неподання або подання податкової інформації банками та іншими фінансовими установами з порушенням строку, визначеного цим Кодексом, органам державної податкової служби, –
тягне накладення штрафу в розмірі 1700 гривень;
ті самі дії, вчинені протягом року після застосування штрафу – 3400 гривень.

Стаття 97. Відповідальність за невнесення змін до показників податкової звітності

97.1. Невнесення платником податків змін до показників податкової звітності, зазначених у податковому повідомленні – рішенні щодо зменшення розміру задекларованого від’ємного значення об’єкту оподаткування з податку на прибуток або від’ємного значення суми податку на додану вартість, що було включено до складу податкового кредиту такого податку наступного звітного періоду, –
тягне за собою накладення штрафу в розмірі 10 відсотків суми, що підлягала зменшенню/виправленню.

Стаття 98. Відповідальність за порушення іншого законодавства, контроль за яким здійснюють контролюючі органи

98.1. Штрафні санкції (фінансові санкції, штрафи) за порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, установлених таким законодавством. 
98.2. У разі коли іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не визначено порядок застосування штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) за порушення такого законодавства, застосовується порядок, визначений цим Кодексом. 

Стаття 99. Відповідальність посадових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування за неправомірну відмову, неподання або несвоєчасне подання інформації

99.1. Посадові особи органів державної влади та місцевого самоврядування, за неправомірну відмову у наданні інформації, у випадках передбачених цим Кодексом, несвоєчасне або неповне надання такої інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, несуть відповідальність, передбачену законодавством з питань боротьби з корупцією.

ГЛАВА 9. ПЕНЯ

Стаття 100. Пеня

100.1. Пеня нараховується:
100.1.1) щодня за кожний календарний день на суму податкового боргу після закінчення встановленого строку погашення грошового зобов’язання, крім податкового боргу, який складається з пені (в тому числі пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності);
100.1.2) у день настання строку погашення податкового зобов’язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);
100.1.3) у день настання строку погашення податкового зобов’язання, визначеного податковим агентом при виплаті (нарахуванні) доходів на користь платників податків – фізичних осіб, та/або контролюючим органом під час перевірки такого податкового агента.
100.2. У разі скасування нарахованого контролюючим органом грошового зобов’язання (його частини) у порядку адміністративного та/або судового оскарження пеня за період заниження такого грошового зобов’язання (його частини) скасовується.
100.3. Нарахування пені закінчується:
100.3.1) у день зарахування коштів на відповідний рахунок Державного казначейства України та/ або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов’язань; 
100.3.2) у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов’язань відповідного бюджету перед таким платником податків; 
100.3.3) у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство);
100.3.4) при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини). 
У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.
100.4. Пеня нараховується на суму, визначену пунктом 100.1 цієї статті (у тому числі штрафні санкції у складі податкового боргу за їх наявності) з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діє відповідно на день прострочення та/або заниження платежу. 
100.5. Зазначений розмір пені діє щодо всіх видів податків, зборів та інших грошових зобов’язань, крім пені, що нараховується за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що встановлюється окремим законодавством.
100.6. За порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України “Про платіжні системи та переказ грошей в Україні”, з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків та зборів та інших платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.
100.7. Не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів та інших платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку.
Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.
100.8. При стягненні коштів і майна платників податків – клієнтів банків, страхувальників страхових організацій або членів інших небанківських фінансових установ, утворених відповідно до закону, органи державної податкової служби або державні виконавці не мають права звертати стягнення на залишки коштів на кореспондентських рахунках банків, а також на страхові та прирівняні до них резерви банків, страхових організацій або фінансових установ, що сформовані відповідно до законодавства України.

Стаття 101. Порядок сплати пені, нарахованої за невиконання податкового зобов'язання

101.1. Нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків.
101.2. При погашенні суми податкового боргу (його частини) пеня, нарахована на суму такого податкового боргу до дати сплати включно, сплачується разом із сплатою податкового боргу (його частини) єдиним платіжним документом. 
Якщо платник податків не сплачує пеню разом із сплатою податкового боргу (його частини) або не визначає її окремо у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеної пропорції), орган державної податкової служби самостійно здійснює пропорційний розподіл такої суми. 
101.3. Суми пені, нараховані на суми податкового боргу, зараховуються до бюджетів або державних цільових фондів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки.

Стаття 102. Порядок нарахування пені у разі порушення умов, за яких надавалося звільнення (умовне звільнення) від оподаткування при ввезенні товарів на митну територію України

102.1. У разі порушення умов митних режимів, при розміщенні в які надано умовне звільнення від оподаткування, а також у разі порушення умов щодо цільового використання товарів, при ввезенні яких надано звільнення від оподаткування відповідно до цього Кодексу, особа, відповідальна за дотримання митного режиму, а також особа, відповідальна за дотримання умов, за яких надається звільнення від оподаткування (щодо цільового використання товарів), зобов’язана сплатити суму податкового зобов’язання, на яку було надано звільнення (умовне звільнення), та пеню, нараховану на суму такого податкового зобов’язання за період з дня надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування до дня оплати.
У разі направлення претензій щодо сплати податкових зобов’язань гаранту пеня нараховується на строк, що не перевищує 3 місяці з дня, що наступає за днем закінчення строку виконання зобов’язань, забезпечених гарантією.
102.2. Для цілей обчислення пені строком сплати митних платежів вважається:
102.2.1) при використанні товарів в інших цілях, ніж ті, у зв’язку з якими було надано звільнення (умовне звільнення) від оподаткування митними платежами, - перший день, коли особою було порушено обмеження щодо користування та розпорядження товарами.
Якщо такий день установити неможливо, строком сплати митних платежів уважається день прийняття органом державної митної служби митної декларації на такі товари;
102.2.2) при порушенні вимог і умов митних процедур, що відповідно до податкового законодавства тягне обов’язок щодо сплати митних платежів – день здійснення такого порушення. Якщо такий день установити неможливо – строком сплати митних платежів уважається день початку дії відповідної митної процедури;
102.2.3) в інших випадках – день виникнення обов’язку щодо сплати митних платежів.

Розділ ІІІ. Податок на прибуток підприємств

Стаття 1. Визначення термінів 

Для цілей цього розділу терміни вживаються у такому значенні:
1.1) амортизація – систематичний розподіл вартості основних засобів та нематеріальних активів, яка амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації); 
1.2) вартість основних засобів та нематеріальних активів, яка амортизується, – первісна вартість основних засобів та нематеріальних активів;
1.3) податок, платник податку, оподаткування, оподатковуваний прибуток (в усіх відмінках) – податок на прибуток підприємств, платник податку на прибуток підприємств, оподаткування податком на прибуток підприємств, прибуток, який підлягає оподаткуванню (у відповідному відмінку);
1.4) материнські компанії – юридичні особи, які є власниками інших юридичних осіб або здійснюють контроль над такими юридичними особами як пов’язані особи;
1.5) податковою різниця – різниця, яка виникає між оцінкою і критеріями визнання доходів, витрат, активів, зобов’язань за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку та доходами і витратами, визначеними згідно цього розділу:  
1.5.1) тимчасова податкова – податкова різниця, яка виникає у звітному періоді та анулюється в наступних звітних податкових періодах; 
1.5.2) постійна податкова різниця – податкова різниця, яка виникає у звітному періоді та не анулюється в наступних звітних податкових періодах;
1.6) собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг  – витрати, що  прямо пов’язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу;
1.7) базова ставка фрахту – сума фрахту, включаючи витрати з навантаження, розвантаження, перевантаження та складування (схову) товарів, збільшена на суму витрат за рейс судна або іншого транспортного засобу, сплачуваних (відшкодовуваних) фрахтувальником згідно з укладеним договором фрахтування

Стаття 2. Платники податку

2.1. Платниками податку з числа резидентів є:
2.1.1) суб’єкти господарювання – юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами;
2.1.2) управління залізниці, яке отримує прибуток від основної діяльності залізничного транспорту. Перелік робіт та послуг, що належать до основної діяльності залізничного транспорту, визначається Кабінетом Міністрів України. Доходи залізниць, отримані від основної діяльності залізничного транспорту, визначаються в межах надходжень доходу, перерозподіленого між залізницями у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України;
2.1.3) підприємства залізничного транспорту та їх структурні підрозділи, які отримують прибуток від неосновної діяльності залізничного транспорту;
2.1.4) неприбуткові установи та організації в разі отримання прибутку від неосновної діяльності та/або доходів, що підлягають оподаткуванню відповідно до цього розділу;
2.1.5) відокремлені підрозділи платників податку, зазначених у підпункті 2.1.1 цього пункту, визначені відповідно до розділу І цього Кодексу, за винятком представництв. 
Для цілей цього розділу представництво платника податку –  відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням, та який здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи, фінансується такою юридичною особою та не отримує інших доходів, окрім пасивних доходів.
Відповідальність за своєчасне та в повному обсязі внесення сум податку до бюджету за місцезнаходженням відокремленого підрозділу несе платник податку – юридична особа, до складу якої належить такий відокремлений підрозділ.
2.2. Платниками податку з числа нерезидентів є:
2.2.1) юридичні особи, що утворені в будь–якій організаційно–правовій формі, та отримують доходи з джерелом  походження з України, за винятком установ та організацій, що мають дипломатичні привілеї  або імунітет згідно з міжнародними договорами України, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України;
2.2.2) постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи із джерелом походження з України або виконують агентські (представницькі) та інші функції стосовно таких нерезидентів чи їх засновників.
2.3. Нерезиденти провадять господарську діяльність на території України лише через постійні представництва, а також ведуть облік результатів своєї діяльності у порядку, встановленому для резидентів України.
Філії (відділення), представництва нерезидентів в Україні до початку своєї господарської діяльності стають на облік в органі державної податкової служби  за своїм місцезнаходженням у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, незалежно від того, чи буде в подальшому визнано його діяльність такою, що створює постійне представництво, чи ні. Постійне представництво, яке розпочало свою господарську діяльність до реєстрації в органі державної податкової служби, вважається таким, що ухиляється від оподаткування, а отримані ним прибутки вважаються прихованими від оподаткування.
2.4. Національний банк України здійснює розрахунки з Державним бюджетом України відповідно до Закону України „Про Національний банк України”.
2.5. Установи кримінально–виконавчої системи та їх підприємства, які використовують працю спецконтингенту, спрямовують доходи, отримані від діяльності, визначеної спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань виконання покарань України, на фінансування господарської діяльності таких установ та підприємств, з включенням сум таких доходів до відповідних кошторисів їх фінансування, затверджених зазначеним органом виконавчої влади.

  Стаття 3. Об’єкт оподаткування

3.1. У цьому розділі  об’єктом оподаткування є:
3.1.1) прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно з статтями 4–6 цього розділу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно з статтями 7–12 цього розділу, з урахуванням правил, встановлених статтею 21 цього розділу;
3.1.2) дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 31 цього розділу, з джерелом походження з України.

          Стаття 4. Порядок визначення доходів та їх склад

4.1. Доходи, що враховуються при обчисленні об’єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 6, на підставі документів, зазначених у пункті 4.2 цієї статті, та складаються з: 
доходу від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, який визначається відповідно до пункту 4.4 цієї статті; 
інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 4.5 цієї статті;
за винятком доходів, визначених у пункті 4.3 цієї статті та у статті 5 цього розділу.
4.2. Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов’язковість ведення обліку і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу. 
4.3. Суми, відображені у складі доходів платника податку, не підлягають повторному включенню до складу його доходів.         
4.4. Дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг:
визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості але не менше ніж сума компенсації отримана в будь-якій формі у тому числі при зменшені зобов’язань.
4.4.1) особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.
4.5. Інші доходи включають:
4.5.1) доходи у вигляді дивідендів, отриманих від нерезидентів, процентів, роялті, володіння борговими вимогами;
4.5.2) доходи від операцій оренди/лізингу, визначені відповідно до пункту 21.8 статті 21 цього розділу; 
4.5.3) доходи за операціями в іноземній валюті, у тому числі дохід від курсової різниці, торгівлі цінними паперами та деривативами, надання банківських послуг та інших операцій з надання фінансових послуг, визначені з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом; 
4.5.4) суми штрафів та/або неустойки чи пені, фактично отримані за рішенням сторін договору або відповідних державних органів, суду; 
4.5.5) суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, вартості товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначені на рівні не нижче звичайної ціни, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи; 
4.5.6) суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, що не є платниками цього податку (у тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із законодавством мають пільги з цього податку, у тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктами 20.1 статті 20 цього розділу. У разі, коли у майбутніх звітних податкових періодах платник податку повертає таку поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала, такий платник податку збільшує суму витрат на суму такої поворотної фінансової допомоги (її частини) за наслідками звітного податкового періоду, в якому відбулося таке повернення. При цьому доходи такого платника податку не збільшуються на суму умовно нарахованих процентів, а податкові зобов’язання особи, що надала поворотну фінансову допомогу, не змінюються як при її видачі, так і при її зворотному отриманні. Як виняток з правила, визначеного цим підпунктом, операції з отримання/надання фінансової допомоги між платником податку та його відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, розташованими на території України,  не приводять до зміни їх витрат або доходів;
4.5.7) суми невикористаної частини коштів, що повертаються з  страхових резервів у порядку, передбаченому пунктом 30.2 статті 30 цього розділу; 
4.5.8) суми заборгованості, що підлягають включенню до доходів згідно з пунктами 30.3 та 30.4  статті 30 цього розділу; 
4.5.9) суми коштів страхового резерву, використані не за призначенням;
4.5.10) вартість матеріальних цінностей, переданих платнику податку згідно з договорами схову (у відповідальне зберігання) та використаних ним у власному виробничому чи господарському обороті;
4.5.11) суми державного мита, попередньо сплаченого позивачем, що повертається на його користь за рішенням суду;
4.5.12) суми акцизного збору, сплаченого/нарахованого покупцями підакцизних товарів (за їх рахунок) на користь платника такого акцизного збору, уповноваженого цим Кодексом вносити його до бюджету, та рентних платежів, а також суми збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію;
4.5.13) суми дотацій, субсидій, капітальних інвестицій із фондів загальнообов’язкового державного соціального страхування або бюджетів, отримані платником податку;
4.5.14) доходи, визначені відповідно до статей 15, 16, 22 і 25–32 цього розділу;
4.5.15) доходи, не враховані при обчисленні доходу періодів, що передують звітному, та виявлені у звітному періоді;
4.5.16) дохід від реалізації необоротних активів, майнових комплексів, оборотних активів тощо;
4.5.17) інші доходи платника податку за звітний податковий період.

Стаття 5 Доходи, що не враховуються для визначення об’єкта оподаткування

5.1. Для визначення об'єкта оподаткування не враховуються доходи: 
5.1.1) сума попередньої оплати та авансів у рахунок оплати товарів, виконаних робіт, наданих послуг; 
5.1.2) суми податку на додану вартість, отримані/нараховані платником податку на додану вартість, нарахованого на вартість продажу товарів, виконаних робіт, наданих послуг, за винятком випадків, коли підприємство–продавець не є платником податку на додану вартість;
До доходів платника, який зареєстрований як суб'єкт спеціального режиму оподаткування згідно із статтею 31 розділу V цього Кодексу, включається позитивна різниця між сумами податку на додану вартість, нарахованими таким сільськогосподарським підприємством на ціну поставлених ним сільськогосподарських товарів протягом звітного або попередніх звітному періодів, та сумами податку на додану вартість, сплаченими (нарахованими) ним протягом звітного періоду на ціну виробничих факторів, визначених пунктом 81.15 статті 81 зазначеного Закону.
5.1.3) суми коштів або вартість майна, що надходять платнику податку у вигляді прямих інвестицій або реінвестицій у корпоративні права, емітовані таким платником податку, в тому числі грошові або майнові внески, згідно з договорами про спільну діяльність на території України без створення юридичної особи;
5.1.4) суми коштів або вартість майна, отримані платником податку як компенсація (відшкодування) за примусове відчуження державою іншого майна платника податку у випадках, передбачених законодавством; 
5.1.5) суми коштів або вартість майна, отримані платником податку за рішенням суду або в результаті задоволення претензій у порядку, встановленому законодавством, як компенсація прямих витрат або збитків понесених таким платником податку в результаті порушення його прав та інтересів, що охороняються законом, якщо вони не були віднесені таким платником податку до складу витрат або відшкодовані за рахунок коштів страхових резервів; 
5.1.6) суми коштів у частині надміру сплачених податків, зборів (обов’язкових платежів), що повертаються або мають бути повернені платнику податку з бюджетів, якщо такі суми не були включені до складу витрат; 
5.1.7) суми доходів органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, отримані від надання державних послуг (видача дозволів (ліцензій), сертифікатів, посвідчень, реєстрація, інші послуги, обов’язковість придбання яких передбачена законодавством), у разі зарахування таких доходів до відповідного бюджету; 
5.1.8) суми коштів у вигляді внесків, які: 
а) надходять до платників податку, що здійснюють недержавне пенсійне забезпечення відповідно до закону, від вкладників пенсійних фондів, вкладників пенсійних депозитних рахунків, а також осіб, що уклали договори страхування відповідно до Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення"; 
б) накопичуються за пенсійними вкладами, рахунками учасників фондів банківського управління відповідно до закону;
в) надходять до неприбуткових установ і організацій згідно з вимогами статті 26 цього розділу;
5.1.9) суми коштів спільного інвестування, а саме коштів, залучених від інвесторів інститутів спільного інвестування, доходи від проведення операцій з активами таких інститутів та доходи, нараховані за активами зазначених інститутів, а також кошти, залучені від власників сертифікатів фондів операцій з нерухомістю, доходи від проведення операцій з активами фондів операцій з нерухомістю та доходи, нараховані за активами фондів операцій з нерухомістю, створених відповідно до закону;
5.1.10) суми отриманого платником податку емісійного доходу;
5.1.11) номінальна вартість взятих на облік, але неоплачених (непогашених) цінних паперів, які засвідчують відносини позики, а також платіжних документів, емітованих (виданих) боржником на користь (на ім’я) платника податку як забезпечення або підтвердження заборгованості такого боржника перед зазначеним платником податку (облігацій, ощадних сертифікатів, казначейських зобов’язань, векселів, боргових розписок, акредитивів, чеків, гарантій, банківських наказів та інших подібних платіжних документів); 
5.1.12) дивіденди, отримані платником податку від інших платників податку, у випадках, передбачених пунктом 22.3 статті 22 цього розділу; 
5.1.13) кошти або майно, які повертаються власнику корпоративних прав, емітованих юридичною особою, після повної і кінцевої ліквідації такої юридичної особи–емітента, або в разі зменшення розміру статутного фонду такої особи, але не вище вартості придбання акцій, часток, паїв; 
5.1.14) кошти або майно, які повертаються учаснику договору про спільну діяльність без створення юридичної особи, у разі припинення, розірвання або внесення відповідних змін до договору про спільну діяльність, але не вище вартості вкладу;
5.1.15) кошти або майно, що надходять у вигляді міжнародної технічної допомоги, яка надається відповідно до міжнародних договорів, що набрали чинності у встановленому законодавством порядку; 
5.1.16) вартість основних засобів, безоплатно отриманих платником податку з метою здійснення їх експлуатації у таких випадках:
якщо такі основні засоби отримані за рішенням центральних органів  виконавчої влади; 
у разі отримання спеціалізованими експлуатуючими підприємствами об’єктів енергопостачання, газо– і теплозабезпечення, водопостачання, каналізаційних мереж відповідно до рішень місцевих органів виконавчої влади та виконавчих органів рад, прийнятих у межах їх повноважень; 
у разі отримання підприємствами комунальної власності об’єктів соціальної інфраструктури, що перебували на балансі інших підприємств та утримувалися за їх рахунок. 
Порядок безоплатної передачі таких основних засобів встановлюється Кабінетом Міністрів України;
5.1.17) кошти або майно, що надаються у вигляді безповоротної допомоги громадським організаціям інвалідів та підприємствам і організаціям, що визначені пунктом 23.1 статті 23 цього розділу; 
5.1.18) суми коштів або вартість майна, отримані засновником третейського суду як третейський збір чи на покриття інших витрат, пов’язаних з вирішенням спору третейським судом відповідно до закону;
5.1.19) платежі платника податку на користь комітента у вигляді виручки за реалізоване майно на підставі договору комісії, консигнації та інших аналогічних цивільно–правових договорів, що не передбачають передачі права власності на таке майно;
5.1.20) інші доходи, що визначені нормами цього розділу.

          Стаття 6. Порядок визнання доходів
          
	6.1. Дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. 
Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.
6.2. Доходом у разі отримання коштів цільового фінансування з фондів загальнообов’язкового державного соціального страхування або бюджетів визнається:
6.2.1) сума коштів, отримана платником податку з бюджету у вигляді цільового фінансування капітальних інвестицій, – пропорційно сумі нарахованої амортизації об’єктів інвестування (основних засобів, нематеріальних активів); 
6.2.2) цільове фінансування для компенсації витрат (збитків), яких зазнало підприємство, та фінансування для надання підтримки підприємству без установлення умов  витрачання таких коштів на виконання в майбутньому певних заходів – з моменту його фактичного отримання;
6.2.3) цільове фінансування, крім випадків, зазначених у підпунктах 6.2.1 і 6.2.2 цього пункту, – протягом тих періодів, у яких були здійснені витрати, пов’язані з виконанням умов цільового фінансування.
         6.3. У разі коли платник податку виробляє товари, виконує роботи, надає послуги з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва та якщо договорами, які укладені на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапного їх здавання, доходи нараховуються платником податку самостійно відповідно до ступеня завершеності виробництва (операції з надання послуг), який визначається за питомою вагою витрат, здійснених у звітному податковому періоді, у загальній очікуваній сумі таких витрат та/або за питомою вагою обсягу послуг, наданих у звітному податковому періоді, у загальному обсязі послуг, які мають бути надані.
6.4. Датою отримання доходів, які враховуються для визначення об’єкта оподаткування, є звітний період, в якому такі доходи утворилися, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 30 цього розділу.
6.5. У разі продажу товарів за договором комісії (агентським договором) платником податку–комітентом датою отримання доходу від такого продажу вважається дата продажу товарів, що належать комітенту, яка зазначена у документі комісіонера (агента), що підтверджує такий продаж, та/або у звіті комісіонера (агента).
6.6. У  разі  здійснення  торгівлі  товарами  (валютними цінностями)  або послугами з використанням автоматів з продажу товарів (послуг) чи  іншого  подібного  обладнання,  що  не  передбачає наявності  реєстратора розрахункових операцій,  контрольованого уповноваженою на це фізичною особою,  датою отримання доходу вважається дата вилучення  з  таких автоматів або подібного обладнання грошової виручки.
Правила інкасації зазначеної виручки  встановлюються Національним банком України.
У разі коли торгівля товарами (роботами, послугами) через торговельні автомати здійснюється з використанням жетонів, карток або інших замінників грошового знака, вираженого в грошовій одиниці України, датою отримання доходу вважається дата продажу таких жетонів, карток або інших замінників грошового знака, вираженого в грошовій одиниці України.
6.7. У разі коли торгівля товарами, виконання робіт, надання послуг здійснюється з використанням кредитних або дебетових карток, дорожніх, комерційних, персональних або інших чеків, датою отримання доходу вважається дата оформлення відповідного рахунка (розрахункового документа).
6.8. Датою отримання доходу в разі продажу товарів, виконаних робіт, наданих послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата надходження таких коштів на поточний рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь–якому іншому вигляді, у тому числі зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов’язаннями перед таким бюджетом.
6.9. Датою отримання доходів кредитора від проведення кредитно–депозитних операцій є дата нарахування процентів (комісійних), визначена згідно із правилами бухгалтерського обліку. 
Якщо дебітором здійснюється дострокове погашення зобов’язань із сплати процентів (комісійних), то доходи платника податку–кредитора вважаються отриманими на суму фактично отриманих процентів (комісійних) у податковому періоді, в якому здійснювалось таке перерахування.
6.10. Датою отримання доходів власника іпотечного сертифіката участі за операціями з таким іпотечним сертифікатом є дата нарахування протягом відповідного звітного періоду доходу за консолідованим іпотечним боргом (зменшеного на суму винагороди за управління та обслуговування іпотечних активів).
Якщо позичальник (дебітор) затримує сплату процентів (комісійних), то кредитор урегульовує таку заборгованість згідно з пунктом 30.1 статті 30 цього розділу.
6.11. Суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари, роботи, послуги вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів, робіт, послуг або за датою надходження  коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.
6.12. Датою отримання доходів у вигляді орендних/лізингових платежів за майно, що передано платником податку в оренду/лізинг, ліцензійних платежів (у тому числі роялті) за користування об’єктами інтелектуальної власності є дата розрахунку, яка встановлена відповідно до умов  укладених договорів незалежно від фактичного надходження  коштів.
6.13. Датою отримання доходів від продажу/придбання іноземної валюти є дата переходу права власності на іноземну валюту.
6.14. Суми штрафів та/або неустойки чи пені, отримані за рішенням сторін договору або відповідних державних органів, суду,  включаються до складу доходів платника податку за датою їх фактичного надходження.
6.15. Датою збільшення доходів від страхової діяльності є дата виникнення відповідальності платника податку – страховика перед страхувальником за укладеним договором, що випливає з умов договорів страхування/перестрахування, незалежно від порядку сплати страхового внеску, визначеного у відповідному договорі (крім довгострокових договорів страхування життя).
6.16. За договорами довгострокового страхування життя дохід у вигляді частини страхового внеску визнається в момент виникнення у платника податку права на отримання чергового страхового внеску відповідно до умов зазначених договорів.
6.17. Датою отримання інших доходів є дата їх виникнення  згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, якщо інше не передбачено нормами цього розділу.

        Стаття 7. Склад витрат та порядок їх визнання

7.1. Витрати, що враховуються при обчисленні об’єкта оподаткування, складаються  із:
собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, яка визначається згідно з пунктами 7.4, 7.6 – 7.9 цієї статті;
інших  витрат, визначених згідно з пунктами 7.5, 7.10, 7.12 цієї статті, пунктом 9.1 статті 9 і статтею 10 цього розділу;
крім витрат, визначених у пунктах 7.3 цієї статті та у статті 8 цього розділу.
Собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші  витрати беруться для визначення об’єкта оподаткування з урахуванням пунктів 7.2, 7.11 цієї статті, пунктів 9.2–9.5 статті 9, статей 11 і 12 та інших статей цього розділу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
7.2. Витрати, які враховуються для визначення об’єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, а також інших документів, встановлених відповідно до розділу ІІ цього Кодексу, за датою нарахування доходу, для отримання якого здійснені  такі витрати, якщо інше не встановлено цим  розділом.
У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, які укладені на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов’язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. 
7.3. У цілях цього розділу суми, відображені у складі витрат платника податку, у тому числі в частині амортизації необоротних активів, не підлягають повторному включенню до складу його витрат.
7.4. Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
 7.5. Інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, з урахуванням наступного:
7.5.1) датою здійснення витрат, нарахованих платником податку у вигляді сум податків, зборів, інших обов’язкових платежів, вважається останній день звітного податкового періоду, на який припадає граничний строк сплати податкового зобов’язання з податку, збору, іншого обов’язкового платежу; 
7.5.2) датою збільшення витрат платника податку–дебітора від здіснення кредитно–депозитних операцій є дата нарахування процентів (комісійних), визначена згідно з правилами бухгалтерського обліку.
Якщо платником податку–дебітором здійснюється дострокове погашення зобов’язань з сплати процентів (комісійних), то витрати такого платника податку вважаються здійсненими на суму фактично перерахованих процентів (комісійних) у податковому періоді, в якому здійснювалось таке перерахування; 
7.5.3) витрати, понесені платником податку, у вигляді благодійних чи інших внесків до неприбуткових організацій, які згідно з нормами цього розділу враховуються для визначення об’єкта оподаткування платника податку, включаються до складу витрат за датою фактичного перерахування таких внесків.
7.6. Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.
7.7. Собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг визначається відповідно до обсягу їх реалізації протягом податкового періоду. 
7.8. Фактична вартість остаточно забракованої продукції не  включається до складу витрат платника податку, крім втрат від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів) та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку, у разі реалізації такої продукції. 
       7.9. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов’язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: 
прямих матеріальних витрат; 
прямих витрат на оплату праці; 
амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов’язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;
вартості придбаних послуг, прямо пов’язаних з їх виробництвом (наданням);
інших прямих витрат.
7.9.1. До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об’єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку. 
7.9.2. До складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві товарів (виконанні робіт, наданні послуг), які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об’єкта витрат. 
7.9.3. До складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені на конкретний об’єкт витрат, у тому числі внески на соціальні заходи, визначені статтею 12 цього розділу, плата за оренду земельних і майнових паїв.
7.10. До складу інших витрат включаються: 
7.10.1) загальновиробничі витрати: 
а) витрати на управління виробництвом (оплата праці працівників апарату управління цехами, дільницями тощо; внески на соціальні заходи, визначені статтею 12 цього розділу, та медичне страхування працівників апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо); 
б) амортизація основних засобів загальновиробничого (цехового, дільничного, лінійного) призначення; 
в) амортизація нематеріальних активів загальновиробничого (цехового, дільничного, лінійного) призначення; 
г) витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення; 
ґ) витрати на вдосконалення технології та організації виробництва (оплата праці та внески на соціальні заходи, визначені статтею 12 цього розділу, працівників, зайнятих удосконаленням технології та організації виробництва, поліпшенням якості продукції, підвищенням її надійності, довговічності, інших експлуатаційних характеристик у виробничому процесі; витрати матеріалів, придбаних комплектувальних виробів і напівфабрикатів, оплата послуг сторонніх організацій); 
д) витрати на опалення оплату послуг з теплопостачання, освітлення, водопостачання, водовідведення та інших послуг з утримання виробничих приміщень;
е) витрати на обслуговування виробничого процесу (оплата праці загальновиробничого персоналу; внески на соціальні заходи, визначені статтею 12 цього розділу; медичне страхування робітників та працівників апарату управління виробництвом відповідно до законодавства; витрати на здійснення технологічного контролю за виробничими процесами та якістю продукції, робіт, послуг); 
є) витрати на охорону праці, техніку безпеки, понесені відповідно до законодавства; 
ж) суми витрат, пов’язаних із підтвердженням відповідності продукції, систем якості, систем управління якістю, систем управління довкіллям, персоналу встановленим вимогам відповідно до Закону України „Про підтвердження відповідності”;  
з) суми витрат, пов’язаних з розвідкою /дорозвідкою та облаштуванням нафтових та газових родовищ (за винятком витрат на спорудження будь–яких свердловин, що використовуються для розробки нафтових та газових родовищ, а також інших витрат, пов’язаних з придбанням/виготовленням основних засобів, які підлягають амортизації згідно з статтею 8 цього розділу);
и) інші загальновиробничі витрати (внутрішньозаводське переміщення матеріалів, деталей, напівфабрикатів, інструментів зі складів до цехів і готової продукції на склади), крім таких витрат: 
нестачі незавершеного виробництва; 
нестачі і втрати від псування матеріальних цінностей у цехах;
оплата простоїв; 
7.10.2) адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: 
а) загальні корпоративні витрати (організаційні витрати, витрати на проведення річних зборів, представницькі витрати); 
б) витрати на службові відрядження і утримання апарату управління підприємством та іншого загальногосподарського персоналу;
в) витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); 
г) винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна); 
ґ) витрати на оплату послуг зв’язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв’язок та інші подібні витрати); 
д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; 
е) витрати на врегулювання спорів у судових органах; 
є) плата за розрахунково–касове обслуговування та інші послуги банків;
ж) інші витрати загальногосподарського призначення;
7.10.3) витрати на збут, які включають  витрати, пов’язані з реалізацією товарів,  виконаних робіт, наданих послуг: 
а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; 
б) витрати на ремонт тари; 
в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; 
г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; 
ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;
д) витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів, пов’язаних з збутом  товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); 
е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно–експедиційні та інші послуги, пов’язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; 
є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; 
ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; 
з) інші витрати, пов’язані з збутом товарів,  виконанням робіт, наданням послуг; 
7.10.4) інші операційні витрати, що включають, зокрема: 
а) витрати за операціями в іноземній валюті, втрати від курсової різниці; 
б) амортизацію наданих в оперативну оренду необоротних активів;
в) інші витрати операційної діяльності, зокрема: 
суми коштів, внесені до страхових резервів у порядку, передбаченому статтею 30 цього розділу;
суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у порядку, передбаченому статтею 30 цього розділу;
суми нарахованих податків, зборів (обов’язкових платежів), установлених цим Кодексом (крім тих, що не визначені в переліку податків, зборів (обов’язкових платежів), встановлених цим Кодексом), зборів на обов’язкове державне пенсійне страхування, відшкодування сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункту „а” статті 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення”, за винятком податків, зборів (обов’язкових платежів), передбачених пунктами 8.1.6 і 8.1.10 статті 8 цього розділу, та пені, штрафів, неустойки, передбачених пунктом 8.1.11 статті 8 цього розділу. Для платників податку, основною діяльністю яких є виробництво сільськогосподарської продукції, до складу витрат включається плата за землю, що не використовується в сільськогосподарському виробничому обороті;
витрати на придбання літератури для інформаційного забезпечення господарської діяльності платника податку, у тому числі з питань законодавства, і передплату спеціалізованих періодичних видань; 
7.10.5) фінансові витрати, до яких належать витрати на сплату процентів (за користування отриманими кредитами, за випущеними облігаціями, за фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов’язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку); 
7.10.6) інші витрати звичайної діяльності (крім фінансових витрат), не пов’язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема: 
а) суми коштів або вартість товарів, виконаних робіт, наданих послуг, добровільно перераховані (передані) протягом звітного року до Державного бюджету України або бюджетів місцевого самоврядування у  розмірі, що не перевищує 4 відсотки оподатковуваного прибутку за попередній звітний рік;
б) суми коштів, перераховані підприємствами всеукраїнських об’єднань осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на яких працює за основним місцем роботи не менш як 75 відсотків таких осіб, цим об’єднанням для ведення благодійної діяльності, але не більше 10 відсотків оподатковуваного прибутку попереднього звітного року; 
в) суми безнадійної заборгованості в частині, що не була віднесена до  витрат, у разі, якщо відповідні заходи щодо стягнення таких боргів не дали позитивного результату. Для банків та небанківських фінансових установ норми цього пункту діють з урахуванням норм статті 30 цього розділу;
г) суми витрат, пов’язаних із безоплатним наданням працівникам вугільної промисловості, непрацюючим пенсіонерам, які мають стаж роботи на підприємствах галузі не менш як 10 років на підземних роботах або не менш як 20 років на поверхні, інвалідам із числа осіб, що під час роботи на цих підприємствах отримали каліцтво або професійні захворювання, а також сім’ям працівників вугільної промисловості, що загинули на виробництві, які отримують пенсію в разі втрати годувальника, вугілля на побутові потреби за нормами, що встановлюються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; 
ґ) суми коштів або вартість майна, добровільно перераховані/передані для цільового використання з метою охорони культурної спадщини установам науки, освіти, культури, заповідникам, музеям, музеям–заповідникам у розмірі, що не перевищує 10 відсотків оподатковуваного прибутку за попередній звітний рік;
д) суми коштів або вартість майна, добровільно перераховані/передані на користь резидентів для цільового використання з метою виробництва національних фільмів (у тому числі анімаційних) та аудіовізуальних творів, але не більше 10 відсотків оподатковуваного прибутку за попередній податковий рік; 
е) витрати платника податку, пов’язані з утриманням та експлуатацією фондів природоохоронного призначення (крім витрат, що підлягають амортизації або відшкодуванню згідно з нормами статей 13–17 цього розділу), які перебувають у його власності; витрати на самостійне зберігання, переробку, захоронення або придбання  послуг із зберігання, переробки, захоронення та ліквідації відходів від виробничої діяльності платника податку, що надаються сторонніми організаціями, з очищення стічних вод; інші витрати на збереження екологічних систем, які перебувають під негативним впливом господарської діяльності платника податку. У разі виникнення розбіжностей між органом державної податкової служби та платником податку стосовно зв’язку проведених витрат на природоохоронні заходи з діяльністю платника податку орган державної податкової служби зобов’язаний звернутися до органу, уповноваженого Кабінетом Міністрів України, чий експертний висновок є підставою для прийняття рішення органом державної податкової служби;
є) витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів (крім тих, що підлягають амортизації у складі нематеріальних активів), виданих державними органами для провадження господарської діяльності, у тому числі витрати на плату за реєстрацію підприємства в органах державної реєстрації, зокрема, в органах місцевого самоврядування, їх виконавчих органах, у тому числі витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів на право здійснення за межами України вилову риби та морепродуктів, а також надання транспортних послуг.
ж) суми коштів, внесені платниками податку у період, визначений Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про проведення експерименту в житловому будівництві на базі холдингової компанії "Київміськбуд", на рахунки учасників фондів банківського управління або за договорами пенсійних вкладів у розмірі, що не перевищує 10 відсотків оподатковуваного прибутку за попередній податковий рік.
7.11. Суми витрат, не віднесені до складу витрат минулих звітних податкових періодів у зв’язку з втратою, знищенням або зіпсуттям документів, що підтверджують здійснення витрат, установлених цим розділом, та підтверджених такими документами у звітному податковому періоді. 
Суми витрат, не враховані в минулих податкових періодах у зв’язку з допущенням помилок та виявлені у звітному податковому періоді в розрахунку податкового зобов’язання. 
Зазначені в цьому пункті витрати, які здійснені  в минулі звітні роки, відображаються у складі інших витрат, а ті, які здійснені у звітному податковому році, – у складі витрат відповідної групи (собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, загальновиробничих витрат, адміністративних витрат тощо). 
7.12. До складу інших витрат включаються витрати, визначені відповідно до статей 13–17, 19, 22 і 25–32 цього розділу, які не включені до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг згідно із цією статтею. 

Стаття 8. Витрати, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку. 

8.1. Не включаються до складу витрат:
8.1.1) витрати, не пов’язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на: 
організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 27 цього розділу, та витрат, пов’язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 9.1.5 пункту 9.1 статті 9 цього розділу). 
Обмеження, передбачені абзацом другим цього підпункту, не стосуються платників податку, основною діяльністю яких є організація прийомів, презентацій і свят за замовленням та за рахунок інших осіб; 
придбання лотерейних білетів, інших документів, що засвідчують право участі у лотереї; 
фінансування особистих потреб фізичних осіб за винятком виплат, передбачених статтями 11 і 12 цього розділу, та в інших випадках, передбачених нормами цього розділу; 
8.1.2) платежі платника податку на користь комітента, принципала тощо за договорами комісії, агентськими договорами та іншими аналогічними договорами;
8.1.3) суми попередньої (авансової) оплати товарів, робіт, послуг;
8.1.4) витрати на погашення отриманих позик, кредитів (крім повернення поворотної фінансової допомоги, включеної до складу доходів відповідно до підпункту 4.5.6 пункту 4.5 статті 4 цього розділу);
8.1.5) витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов’язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням  (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно з статтями 13 – 17  цього розділу;
8.1.6) суми податку, а також податків, установлених пунктом 22.3 статті 22 та статтею 31 цього розділу; податку на додану вартість, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються із сум виплат таких доходів згідно з розділом ІV цього Кодексу.
Для платників податку, які не зареєстровані як платники податку на додану вартість, до складу витрат входять суми податків на додану вартість, сплачених у складі ціни придбання товарів, робіт, послуг, вартість яких належить до витрат такого платника податку. 
У разі, коли платник податку, зареєстрований як платник податку на додану вартість, одночасно проводить операції з продажу товарів (виконання робіт, надання послуг), що оподатковуються податком на додану вартість та звільнені від оподаткування, або не є об’єктом оподаткування таким податком, податок на додану вартість, сплачений у складі витрат на придбання товарів, робіт, послуг, які входять до складу витрат, та основних засобів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації, включається відповідно до витрат або вартість відповідного об’єкта основних засобів чи нематеріального активу збільшується на суму, що не віднесена на зменшення податкового зобов’язання з податку на додану вартість такого платника податку згідно з розділом V цього Кодексу;
8.1.7) витрати на утримання органів управління об’єднань платників податку, включаючи утримання материнських компаній, які є окремими юридичними особами; 
8.1.8) дивіденди; 
        8.1.9) витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. 
У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це органу державної податкової служби та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до або разом із поданням розрахунку податкових зобов’язань за звітний податковий період. Якщо платник податку не подасть у такий строк письмову заяву та не поновить зазначених документів до закінчення податкового періоду, що настає за звітним, не підтверджені відповідними документами витрати не включаються до витрат за податковий звітний період та розрахунку об’єкта оподаткування, і на суму недосплаченого податку нараховується пеня в розмірі облікової ставки Національного банку України, збільшеної в три рази. 
Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних періодах, підтверджені витрати (з урахуванням сплаченої пені) включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення;
8.1.10) вартість торгових патентів, яка враховується у зменшення податкового зобов’язання платника податку в порядку, передбаченому пунктами 21.1 і 21.2 статті 21 цього розділу;
8.1.11) суми штрафів та/або неустойки чи пені за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, суду, які підлягають сплаті платником податку.

       Стаття 9. Особливості визнання витрат подвійного призначення

9.1. При визначенні об’єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення:
9.1.1) витрати платника податку на забезпечення найманих працівників спеціальним одягом, взуттям, спеціальним (форменим) одягом, мийними та знешкоджувальними засобами, засобами індивідуального захисту,  що необхідні для виконання професійних обов’язків, а також продуктами спеціального харчування за переліком, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Витрати (крім тих, що підлягають амортизації), здійснені у порядку, встановленому законодавством, на організацію, утримання та експлуатацію пунктів безоплатного медичного огляду, безоплатної медичної допомоги та профілактики працівників (у тому числі забезпечення медикаментами, медичним устаткуванням, інвентарем, а також витрати на заробітну плату найманих працівників); 
9.1.2) витрати (крім тих, що підлягають амортизації), пов’язані з науково–технічним забезпеченням господарської діяльності, на винахідництво і раціоналізацію господарських процесів, проведення дослідно–експериментальних та конструкторських робіт, виготовлення та дослідження моделей і зразків, пов’язаних із основною діяльністю платника податку, витрати з нарахування роялті та придбання нематеріальних активів (крім тих, що підлягають амортизації) для їх використання в господарській діяльності платника податку;
До складу витрат не включаються нарахування роялті  на користь фізичної особи, нерезидента або юридичної особи, які відповідно до статті 23 цього розділу звільнені від сплати цього податку чи сплачують цей податок за ставкою, іншою, ніж встановлена у пункті 20.1 статті 20 цього розділу; особи, що сплачує податок у складі інших податків;
9.1.3) витрати платника податку на первинну професійну підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації працівників робітничих професій, а також у разі, коли законодавством передбачено обов’язковість періодичної перепідготовки або підвищення кваліфікації; 
витрати на навчання та/або професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації у вітчизняних вищих та професійно–технічних навчальних закладах фізичних осіб (незалежно від того, чи перебувають такі особи у трудових відносинах з платником податку), які уклали з ним письмовий договір (контракт) про взяті ними зобов’язання відпрацювати у платника податку після закінчення вищого та/або професійно–технічного навчального закладу і отримання спеціальності (кваліфікації) не менше трьох років, крім витрат, пов’язаних із професійною підготовкою, навчанням, перепідготовкою керівних працівників та фахівців, за винятком фахівців інженерно–технічного складу; 
витрати на організацію навчально–виробничої практики за профілем основної діяльності платника податку або в структурних підрозділах, що забезпечують його господарську діяльність, осіб, які навчаються у вищих та професійно–технічних навчальних закладах. 
У разі розірвання письмового договору (контракту), зазначеного в абзаці другому  цього підпункту, платник податку зобов’язаний збільшити дохід у сумі фактично здійснених ним витрат на навчання та/або професійну підготовку, які були включені до складу його витрат. Внаслідок такого збільшення доходу нараховується додаткове податкове зобов’язання та пеня в розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла на день виникнення податкового зобов’язання з податку, яке мав би сплатити платник податку у встановлений строк у разі, коли б він не користувався податковою пільгою, встановленою цим підпунктом, обчислені до суми такого податкового зобов’язання та розраховані за кожен день недоплати, закінчуючи днем збільшення доходу. Сума відшкодованих платнику податку збитків за такою угодою (договором, контрактом) не є об’єктом оподаткування в частині, що не перевищує суми, на які збільшено дохід, сплати додаткового податкового зобов’язання та пені, зазначених цим абзацом. Обов’язки з доведення зв’язку витрат на цілі, обумовлені цим підпунктом, з основною діяльністю платника податку покладаються на такого платника податку. 
У разі виникнення розбіжностей між органом державної податкової служби та платником податку стосовно зв’язку витрат на цілі, обумовлені цим підпунктом, з основною діяльністю платника податку, такий орган державної податкової служби зобов’язаний звернутися до центрального органу виконавчої влади у галузі освіти, експертний висновок якого є підставою для прийняття рішення органом державної податкової служби. 
Оскарження рішень органів державної податкової служби, прийнятих на підставі експертних висновків центрального органу виконавчої влади у галузі освіти, здійснюється платниками податку в загальному порядку; 
9.1.4) будь–які витрати на гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійні заміни товарів, проданих платником податку, вартість яких не компенсується за рахунок покупців таких товарів, але не більше ніж сума, яка відповідає рівню гарантійних замін, прийнятих/оприлюднених платником податку. 
У разі здійснення гарантійних замін товарів платник податку зобов’язаний вести окремий облік бракованих товарів, повернутих покупцями, а також облік покупців, що отримали таку заміну або послуги з ремонту (обслуговування), у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби. 
Здійснення заміни товару без зворотного отримання бракованого товару або без належного ведення зазначеного обліку не дає права на збільшення витрат продавця такого товару на вартість замін. 
Порядок гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійних замін, а також перелік товарів, на які встановлюється гарантійне обслуговування, визначаються Кабінетом Міністрів України на підставі норм законодавства з питань захисту прав споживачів. 
Термін „оприлюднення” означає розповсюджене в рекламі, технічній документації, договорі або іншому документі зобов’язання продавця щодо умов та строків гарантійного обслуговування;
9.1.5) витрати платника податку на проведення передпродажної підготовки товару та рекламних заходів стосовно товарів (робіт – послуг), що продаються (виконуються, надаються)  такими платниками податку.
Витрати на організацію прийомів, презентацій і свят, придбання і розповсюдження подарунків, включаючи безоплатну роздачу зразків товарів або безоплатне надання послуг (виконання робіт) з рекламними цілями, але не більше 2 відсотків оподатковуваного прибутку платника податку за попередній звітний (податковий) рік;
9.1.6) будь–які витрати із страхування ризиків загибелі врожаю, транспортування продукції платника податку; цивільної відповідальності, пов’язаної з експлуатацією транспортних засобів, що перебувають у складі основних засобів платника податку; екологічної та ядерної шкоди, що може бути завдана платником податку іншим особам; майна платника податку; об’єкта фінансового лізингу; фінансових, інших ризиків платника податку, пов’язаних з провадженням ним господарської діяльності, у межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діє на момент укладення такого страхового договору, за винятком страхування життя, здоров’я або інших ризиків, пов’язаних з діяльністю фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, обов’язковість якого не передбачена законодавством, або будь–яких витрат із страхування сторонніх фізичних чи юридичних осіб.
Якщо умови страхування передбачають виплату страхового відшкодування на користь платника податку–страхувальника, то застраховані збитки, яких зазнав такий платник податку у зв’язку з веденням  господарської діяльності, включаються до його витрат за податковий період, в якому він зазнав збитків, а будь–які суми страхового відшкодування зазначених збитків включаються до доходів такого платника податку за податковий період їх отримання.
9.1.7) витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, у межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (у тому числі перевезення багажу) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в’їзд (віз), обов’язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов’язаних з правилами в’їзду  та перебування у місці відрядження, у тому числі будь–які збори і податки, що підлягають сплаті у зв’язку із здійсненням таких витрат.
Зазначені в частині першій цього підпункту витрати можуть бути включені до складу витрат платника податку лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, страхових полісів тощо.
Не дозволяється включати до складу витрат на харчування вартість алкогольних напоїв і тютюнових виробів, суми „чайових”, за винятком випадків, коли суми таких „чайових” включаються до рахунку згідно із законами країни перебування, а також плату за видовищні заходи.
Додатково до  витрат,   визначених   абзацом   першим   цього підпункту, відносять  не  підтверджені документально витрати на харчування та фінансування інших  власних  потреб  фізичної  особи (добові витрати),  понесені у зв'язку з відрядженням, а також суми, що спрямовуються на харчування членів екіпажів замість добових у межах території України, але не більше як 0,2 розміру місячного прожиткового мінімуму, що діяв для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року,  в розрахунку на добу, а для відряджень за кордон – не вище 0,75 розміру місячного прожиткового мінімуму, що діяв для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, в розрахунку на добу.
Кабінетом Міністрів України окремо визначаються граничні норми добових для відрядження членів екіпажів суден/інших транспортних засобів або суми, що спрямовуються на харчування таких членів екіпажів замість добових, якщо такі судна (інші транспортні засоби):
провадять комерційну, промислову, науково–пошукову чи риболовецьку діяльність за межами територіальних вод України;
виконують міжнародні рейси для провадження навігаційної діяльності чи перевезення пасажирів або вантажів за плату за межами повітряного або митного кордону України;
використовуються для проведення аварійно–рятувальних та пошуково–рятувальних робіт за межами митного кордону або територіальних вод України.
Суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, визначаються Кабінетом Міністрів України. Сума добових для таких категорій фізичних осіб не може перевищувати суму, встановлену абзацом четвертим цього підпункту. 
Сума добових визначається у разі відрядження:
у межах України та країн, з якими не встановлено або спрощено прикордонний контроль, – згідно з наказом про відрядження та відповідними підтвердними документами, перелік яких затверджується центральним органом державної податкової служби України;
до країн, з якими встановлено повний прикордонний митний контроль, – згідно з наказом про відрядження та відмітками органів прикордонного контролю у паспорті або документі, що його замінює.
За відсутності зазначених відповідних підтвердних документів, наказу або відміток уповноваженої службової особи державної прикордонної служби України у паспорті або документі, що його замінює сума добових не включається до складу  витрат платника податку.
Будь–які витрати на відрядження можуть бути включені до складу витрат платника податку за наявності документів, що підтверджують зв’язок такого відрядження з основною діяльністю такого платника податку, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю платника податку; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно–правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, які проводяться за тематикою, що збігається з основною діяльністю платника податку.
Якщо згідно із законами країни відрядження або країн, територією яких здійснюється транзитний рух до країни відрядження, необхідно здійснити обов’язкове страхування життя або здоров’я відрядженої особи чи її цивільної відповідальності (при використанні транспортних засобів), то витрати на таке страхування включаються до складу витрат платника податку, що відряджає таку особу.
 За запитом представника органу державної податкової служби платник податку забезпечує за власний рахунок переклад підтвердних документів, виданих іноземною мовою;
9.1.8) витрати платника податку (крім капітальних, які підлягають амортизації) на утримання та експлуатацію таких об’єктів, що перебували на балансі та утримувалися за рахунок платника податку станом на 1 липня 1997 року, але не використовуються з метою отримання доходу:
дитячих ясел або садків; 
закладів середньої і середньої професійно–технічної освіти та закладів підвищення кваліфікації працівників такого платника податку; 
дитячих, музичних і художніх шкіл, шкіл мистецтв; 
спортивних комплексів, залів і майданчиків, що використовуються для фізичного оздоровлення та психологічної реабілітації працівників платника податку, клубів і будинків культури;
приміщень, що використовуються платником податку для організації харчування працівників такого платника податку;
багатоквартирного житлового фонду, у тому числі гуртожитки, одноквартирного житлового фонду в сільській місцевості та об’єктів житлово–комунального господарства;
дитячих таборів відпочинку і оздоровлення.
9.2. У разі коли після продажу товарів, виконання робіт, надання послуг здійснюється будь–яка зміна суми компенсації їх вартості, у тому числі перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари (результати робіт, послуг) продавцю, платник податку–продавець та платник податку–покупець здійснюють відповідний перерахунок доходів або витрат (балансової вартості основних засобів) у звітному періоді, в якому сталася така зміна суми компенсації. 
Цей пункт не регулює правила визначення та коригування витрат і доходів внаслідок проведення процедур урегулювання сумнівної або безнадійної заборгованості чи визнання боргу покупця безнадійним, що визначаються статтею 29 цього розділу. 
9.3. Витрати зменшуються на суму фактичних втрат товарів, крім втрат у межах норм природного убутку чи технічних (виробничих) втрат та витрат із розбалансування природного газу в газорозподільних мережах, що не перевищують розмір, визначений Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним центральним органом виконавчої влади, або іншим органом, визначеним законодавством України.
9.4. Платник податку проводить оцінку вибуття запасів за методами, встановленими відповідним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.
Для всіх одиниць запасів, що мають однакове призначення та однакові умови використання, застосовується лише один із дозволених методів оцінки їх вибуття. 
9.5. Установлення додаткових обмежень щодо складу витрат платника податку, крім тих, що зазначені в цьому розділі, не дозволяється. 
     
Стаття 10. Особливості визначення складу витрат платника податку у разі сплати процентів за борговими зобов’язаннями

10.1 До складу витрат включаються будь–які витрати, пов’язані з нарахуванням процентів за борговими зобов’язаннями (у тому числі за будь–якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв’язку з провадженням господарської діяльності платника податку. 
10.2. Для платника податку, 20 і більше відсотків статутного фонду (акцій, інших корпоративних прав) якого перебуває у власності або управлінні нерезидента, віднесення до складу витрат, витрат на виплату або нарахування процентів за кредитами та іншими борговими зобов'язаннями на користь такого нерезидента та пов'язаних з ними осіб дозволяється у межах суми боргових зобов’язань платника податку цьому нерезиденту на останній день звітного періоду, що не перевищує частки участі нерезидента у величині власного капіталу позичальника, розрахованого відповідно до положення (стандарту) бухгалтерського обліку 5 „Звіт про власний капітал” на початок звітного періоду.
10.3. Витрати на сплату процентів, які відповідають вимогам пункту 10.1 цієї статті, але не віднесені до складу витрат виробництва згідно з положеннями пункту 10.2 цього розділу протягом звітного періоду підлягають оподаткуванню за ставкою, встановленою пунктом 31.2 статті 31 цього розділу.

Стаття 11. Особливості визначення складу витрат на виплати фізичним особам згідно з трудовими договорами та договорами цивільно–правового характеру.

11.1. З урахуванням норм статті 8 цього розділу до складу витрат платника податку включаються витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі – працівники), які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів, робіт, послуг, витрати на оплату авторської винагороди та за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно–правового характеру, будь–яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами розділу ІV цього Кодексу).
11.2. Крім витрат, передбачених пунктом 11.1 цієї статті, до складу витрат платника податку включаються обов’язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов’язкове страхування життя або здоров’я працівників у випадках, передбачених законодавством, а також внески, визначені абзацом другим цього підпункту. 
Якщо відповідно до договору довгострокового страхування життя або будь–якого виду недержавного пенсійного забезпечення платник цього податку зобов’язаний сплачувати за власний рахунок добровільні внески на страхування (недержавне пенсійне забезпечення) найманої ним фізичної особи, то такий платник податку має право включити до складу витрат кожного звітного податкового періоду (наростаючим підсумком) суму таких внесків, загальний обсяг якої не перевищує 15 відсотків заробітної плати, нарахованої такій найманій особі протягом податкового року, на який припадають такі податкові періоди.
При цьому сума таких платежів не може перевищувати розмірів, визначених у розділі IV цього Кодексу, протягом такого податкового періоду.

     Стаття 12. Особливості віднесення до складу витрат сум внесків на соціальні заходи

12.1. До складу витрат платника податку відносяться суми внесків на обов’язкове державне пенсійне страхування та суми внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, нараховані на виплати, зазначені в статті 11 цього розділу, у розмірах і порядку, встановлених законом. 
12.2. Якщо наймана особа доручає роботодавцю здійснювати внески на довгострокове страхування життя або будь–який вид недержавного пенсійного забезпечення за рахунок витрат на оплату праці такої найманої особи, включених до складу витрат платника податку відповідно до пункту 11.1  статті 11 цього розділу, такий роботодавець не включає суму зазначених внесків до складу своїх витрат та до бази для нарахування суми внесків на пенсійне та інші види державного (соціального) обов’язкового страхування.

   Стаття 13. Об’єкти амортизації.

13.1. Амортизації підлягають: 
витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів для використання у господарській діяльності, у тому числі витрати на придбання племінної худоби та придбання, закладення і вирощування багаторічних насаджень до початку плодоношення; 
витрати на самостійне виготовлення основних засобів для використання в господарській діяльності, у тому числі витрати на виплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на виготовленні таких основних засобів; 
витрати на проведення реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; 
витрати на капітальне поліпшення землі, не пов’язане з будівництвом, а саме іригацію, осушення, збагачення та інше подібне капітальне поліпшення землі;
сума індексації основних засобів, проведена відповідно до цієї статті. 
13.2. Не підлягають амортизації та повністю відносяться до складу витрат за звітний період витрати платника податку на: 
придбання і відгодівлю продуктивної худоби; 
вирощування багаторічних плодоносних насаджень; 
придбання основних засобів або нематеріальних активів з метою їх подальшого продажу іншим особам чи використання як комплектувальних (складових) частин інших основних засобів, призначених для подальшого продажу іншим особам; 
утримання основних засобів, що знаходяться на консервації;
ліквідацію основних засобів;
13.3. Не підлягають амортизації та проводяться за рахунок відповідних джерел фінансування: 
витрати бюджетів на будівництво та утримання споруд благоустрою та житлових будинків, придбання і збереження бібліотечних і архівних фондів; 
витрати бюджетів на будівництво та утримання автомобільних доріг загального користування; 
витрати на придбання та збереження Національного архівного фонду України, а також бібліотечного фонду, що формується та утримується за рахунок бюджетів, бібліотечних і архівних фондів; 
вартість гудвілу;
витрати на придбання/самостійне виготовлення та ремонт, а також на реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих засобів. 
Термін „невиробничі основні засоби” означає необоротні матеріальні активи, які не використовуються в господарській діяльності платника податку. 

Стаття 14. Класифікація груп основних засобів та інших необоротних  активів. Методи нарахування амортизації. 

 14.1. Класифікація груп основних засобів та інших необоротних активів і мінімально допустимих строків їх корисного використання (експлуатації)

Групи	Мінімально допустимі строки корисного використання, років	
група 1 – земельні ділянки		
група 2 – капітальні витрати на поліпшення земель, не пов’язані з будівництвом	15	
група 3 – будинки,
                споруди,
                передавальні пристрої	20
15
10	
група 4 – машини та обладнання
з них: 
електронно–обчислювальні машини, інші машини для автоматичного оброблення інформації, пов’язані з ними засоби зчитування або друку інформації, інші інформаційні системи, телефони (у тому числі стільникові), мікрофони і рації, вартість яких перевищує 1000 гривень	5

2

група 5 – транспортні засоби	5	
група 6 – інструменти, прилади, інвентар (меблі)	4	
група 7 – тварини	6	
група 8 – багаторічні насадження	10	
група 9 – інші основні засоби 	12	
група 10 – бібліотечні фонди		
група 11 – малоцінні необоротні матеріальні активи		
група 12 – тимчасові (нетитульні) споруди	5	
група 13 – природні ресурси		
група 14 – інвентарна тара	6	
група 15 – предмети прокату	5	
група 16 – довгострокові біологічні активи 	7	

14.2. Амортизація основних засобів нараховується із застосуванням таких методів: 
14.2.1) прямолінійного, за яким річна сума амортизації визначається шляхом ділення вартості, яка амортизується, на строк корисного використання об’єкта основних засобів;
14.2.2) прискореного зменшення залишкової вартості, за яким річна сума амортизації визначається як добуток залишкової вартості об’єкта на початок звітного року або первісної вартості на дату початку нарахування амортизації та річної норми амортизації, яка обчислюється відповідно до строку корисного використання об’єкта і подвоюється. 
Метод прискореного зменшення залишкової вартості застосовується лише при нарахуванні  амортизації до об’єктів основних засобів, що  входять  до груп  4 (машини та обладнання) та 5 (транспортні засоби). 
Метод амортизації обирається підприємством самостійно для інших груп основних засобів та не може змінюватися протягом періоду провадження діяльності.
 
Стаття 15. Визначення вартості об’єктів амортизації

15.1. Облік балансової вартості основних засобів кожної з груп ведеться за кожним з об’єктів, що входить до складу окремої групи, у тому числі вартість поліпшення основних засобів, отриманих безоплатно або в оперативний лізинг (оренду) як окремий об’єкт амортизації та в цілому за групою як сума балансової вартості окремих об’єктів такої групи. 
15.2. Амортизація об’єкта основних засобів нараховується протягом строку корисного використання (експлуатації) об’єкта, установленого платником податку, але не менше мінімально допустимого строку, встановленого пунктом 14.1 статті 14 цього розділу, помісячно, починаючи з місяця, що наступає за місяцем введення об’єкта основних засобів в експлуатацію і зупиняється на період його реконструкції, модернізації, інших видів поліпшення та консервації.
15.3. Амортизаційні відрахування розрахункового кварталу за кожним об’єктом основних засобів визначаються як сума амортизаційних відрахувань за три місяці розрахункового кварталу, обчислених із застосуванням обраного платником податку методу нарахування амортизації відповідно до встановлених строків корисного використання щодо кожної групи основних засобів. 
15.4. На основні засоби груп 1, 10, 11 і 13 амортизація не нараховується.
15.5. Суми амортизаційних відрахувань не підлягають вилученню до бюджету, а також не можуть бути базою для нарахування будь–яких податків, зборів (обов’язкових платежів).
15.6. Нарахування амортизації нематеріальних активів здійснюється із застосуванням прямолінійного методу протягом таких строків: 

Групи	Строк дії права користування 	
група 1 – права користування природними ресурсами (право користування надрами, іншими ресурсами природного середовища, геологічною та іншою інформацією про природне середовище)	відповідно до правовстановлювального документа	
група 2 – права користування майном (право користування земельною ділянкою, крім права постійного користування земельною ділянкою, відповідно до земельного законодавства, право користування будівлею, право на оренду приміщень тощо)	
відповідно до правовстановлювального документа	
група 3 – права на комерційні позначення (права на торговельні марки (знаки для товарів і послуг), комерційні (фірмові) найменування тощо)	відповідно до правовстановлювального документа	
група 4 – права на об'єкти промислової власності (право на винаходи, корисні моделі, промислові зразки, сорти рослин, породи тварин, компонування (топографії) інтегральних мікросхем, комерційні таємниці, у тому числі ноу–хау, захист від недобросовісної конкуренції тощо)	відповідно до правовстановлювального  документа, але не менш як 5 років	
група 5 – авторське право та суміжні з ним права (право на літературні, художні, музичні твори, комп’ютерні програми, програми для електронно–обчислювальних машин, компіляції даних (бази даних), фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення тощо)	не менше як 2 роки	
група 6 – інші нематеріальні активи (право на ведення діяльності, використання економічних та інших привілеїв тощо)	відповідно до правовстановлювального документа	

Облік балансової вартості нематеріальних активів ведеться за кожним із об’єктів, що входить до складу окремої групи, та в цілому у групі як сума балансових вартостей окремих об’єктів такої групи. 
Для визначення суми амортизації об’єктів нематеріальних активів групи 4 може застосовуватися метод прискореного зменшення залишкової вартості, визначений підпунктом 14.2.2 пункту 14.2 статті 14.
15.7. Придбані (самостійно виготовлені) основні засоби зараховуються на баланс платника податку за первісною вартістю. 
15.8. Первісна вартість об’єкта основних засобів складається з таких витрат: 
суми, що сплачують постачальникам активів та підрядникам за виконання будівельно–монтажних робіт (без непрямих податків); 
реєстраційні збори, державне мито та аналогічні платежі, що здійснюються у зв’язку з придбанням/отриманням прав на об’єкт основних засобів; 
суми ввізного мита; 
суми непрямих податків у зв’язку з придбанням (створенням) основних засобів (якщо вони не відшкодовуються платнику); 
витрати на страхування ризиків доставки основних засобів; 
витрати на транспортування, установлення, монтаж, налагодження основних засобів; 
інші витрати, безпосередньо пов’язані з доведенням основних засобів до стану, в якому вони придатні для використання із запланованою метою.
Фінансові витрати не включаються до первісної вартості основних засобів, придбаних/створених повністю або частково за рахунок запозичень, крім випадків, передбачених підпунктом 7.10.5 пункту 7.10 статті 7 цього розділу.
15.9. У разі здійснення витрат на самостійне виготовлення основних засобів платником податку для власних виробничих потреб балансова вартість відповідної групи основних засобів збільшується на суму всіх виробничих витрат, здійснених платником податку, що пов’язані з їх виготовленням та введенням в експлуатацію, а також витрат на виготовлення таких основних засобів, що мають інші джерела фінансування, без урахування сплаченого податку на додану вартість, у разі, коли платник податку зареєстрований платником податку на додану вартість. 
15.10. Первісна вартість об’єктів основних засобів, зобов’язання за якими визначені загальною сумою, обчислюється розподілом цієї суми пропорційно звичайній ціні окремого об’єкта основних засобів.
15.11. Первісною вартістю основних засобів, що включені до статутного капіталу підприємства, визнається їх вартість, погоджена засновниками (учасниками) підприємства, але не вище  звичайної ціни. 
15.12. Первісна вартість об’єкта основних засобів, отриманого в обмін на подібний об’єкт, дорівнює залишковій балансовій вартості переданого об’єкта основних засобів, але не вище звичайної ціни об’єкта основних засобів, отриманого в обмін.
15.13. Первісна вартість об’єкта основних засобів, отриманого в обмін (або частковий обмін) на неподібний об’єкт, дорівнює залишковій балансовій вартості переданого об’єкта основних засобів, збільшеній/зменшеній на суму коштів чи їх еквівалента, що була передана/отримана під час обміну, але не вище звичайної ціни об’єкта основних засобів, отриманого в обмін. 
15.14. Первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов’язаних із поліпшенням об’єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що приводить до зростання майбутньої економічної вигоди, первісно очікуваних від використання об’єкта. 
15.15. Витрати на ремонт, що здійснюються для підтримання об’єкта в робочому стані та отримання первісно визначеної суми майбутньої економічної вигоди від його використання, включаються до складу витрат.
15.16. Сума перевищення доходів від продажу або іншого відчуження над балансовою вартістю окремих об’єктів основних засобів та нематеріальних активів включається до доходів платника податку, а сума перевищення балансової вартості над доходами від такого продажу або іншого відчуження включається до витрат платника податку.
15.17. Дохід від продажу або іншого відчуження об’єкта основних засобів та нематеріальних активів для цілей застосування цієї статті визначається згідно з договором про продаж або інше відчуження об’єкта основних засобів та нематеріальних активів, але не нижче звичайної ціни такого об’єкта (активу).
15.18. У разі виведення з експлуатації окремого об’єкта основних засобів або передачі його до складу невиробничих основних засобів за рішенням платника податку балансова вартість такого об’єкта для цілей амортизації прирівнюється до нуля. При цьому амортизаційні відрахування не нараховуються. 
У цьому ж порядку відбувається виведення основних засобів із експлуатації внаслідок їх відчуження за рішенням суду. 
Зворотне введення таких об’єктів до складу основних засобів збільшує вартість об’єкта тільки на суму витрат, зазначених у пункті 15.14 цієї статті. 
15.19. У разі ліквідації основних засобів за рішенням платника податку або в разі, коли з незалежних від платника податку обставин основні засоби (їх частина) зруйновані, викрадені чи підлягають ліквідації, або платник податку змушений відмовитися від використання таких основних засобів внаслідок загрози чи неминучості їх заміни, руйнування або ліквідації, платник податку в звітному періоді, в якому виникають такі обставини, збільшує витрати на суму балансової вартості окремого об’єкта основних засобів.  
15.20. Для цілей цього пункту: 
15.20.1) до продажу або іншого відчуження основних засобів та нематеріальних активів прирівнюються:
операції  із  внесення  таких  основних  засобів та нематеріальних активів до статутного фонду іншої особи;
 передача основних засобів у фінансовий лізинг (оренду); 
15.20.2) до придбання прирівнюються операції з отримання основних засобів та нематеріальних активів у разі:
внесення основних засобів та нематеріальних активів до статутного фонду (капіталу) платника податку;
отримання основних засобів у фінансовий лізинг (оренду) з подальшим їх включенням до відповідних груп, якщо придбані таким чином основні засоби відповідають вимогам, визначеним у розділі І цього Кодексу;
отримання в оренду основних засобів та нематеріальних активів у складі цілісного майнового комплексу відповідно до Закону України „Про оренду державного та комунального майна” від державних органів приватизації або органів місцевого самоврядування;
отримання в користування, господарське відання та/або управління основних засобів, що не підлягають приватизації, за рішеннями центральних органів виконавчої влади, прийнятих у межах їх повноважень, у разі зарахування на баланс. 
15.21. Балансова вартість відповідної групи основних засобів не зменшується на вартість основних засобів, які надаються платником податку в оперативний лізинг (оренду). 
 15.22. Виведення з експлуатації основних засобів будь–якої групи здійснюється на підставі наказу керівника платника податку або в разі їх примусового відчуження чи конфіскації згідно із законом. 
Проведення будь–яких робіт, пов’язаних із поліпшенням основних засобів, без наявності зазначених документів не є свідченням про виведення таких основних засобів із експлуатації. 
15.23. У разі коли договір оперативної оренди/лізингу зобов’язує або дозволяє орендарю здійснювати поліпшення об’єкта оперативної оренди/лізингу, вартість такого поліпшення включається орендарем до балансової вартості: 
відповідної групи основних засобів, якщо на балансі орендаря обліковується група основних засобів, до якої належить такий об’єкт лізингу/оренди; 
створеної таким орендарем відповідної групи основних засобів, якщо на балансі орендаря не обліковується група основних засобів, до якої належить такий об’єкт оренди/лізингу. 
При цьому орендарем не враховується балансова вартість об’єкта оперативної оренди/лізингу, за якою він обліковується на балансі орендодавця. 
15.24. У разі повернення орендарем об’єкта оперативного лізингу/оренди орендодавцю внаслідок закінчення дії лізингового/орендного договору, а також у разі знищення, викрадення або зруйнування об’єкта оперативного лізингу/оренди такий орендар користується правилами, визначеними пунктом 15.19 цієї статті для заміни основних засобів. При цьому орендодавець не змінює балансову вартість основних засобів або витрати на суму витрат, здійснених орендарем для поліпшення такого об’єкта. 
15.25. Платники податку всіх форм власності мають право застосовувати щорічну індексацію балансової вартості груп основних засобів на коефіцієнт індексації, який визначається за формулою 
Кі = [I(а–1) – 10]:100, 
де І(а–1) – індекс інфляції року, за результатами якого проводиться індексація.  Якщо значення Кі не перевищує одиниці, індексація не проводиться.

Стаття 16. Облік операцій із землею та з її капітального поліпшення 

16.1. Платник податку веде окремий облік операцій з продажу або купівлі землі як окремого об’єкта власності. Витрати, пов’язані з таким придбанням, не підлягають включенню до витрат за звітний податковий період та не підлягають амортизації. 
Якщо в майбутньому такий окремий об’єкт власності продається, платник податку включає до складу доходів позитивну різницю між сумою доходу, отриманого внаслідок такого продажу, а до витрат – суму витрат, пов’язаних із купівлею такого окремого об’єкта власності, які збільшені на коефіцієнт індексації, визначений у пункті 15.25 статті 15 цього розділу. У разі коли витрати (з урахуванням зазначеної індексації), понесені у зв’язку з придбанням такого об’єкта власності, перевищують доходи, отримані внаслідок його продажу, збиток від такої операції не повинен впливати на об’єкт оподаткування та покривається за рахунок власних джерел платника податку.
16.2. У разі продажу землі, отриманої у власність у процесі приватизації, платник податку включає до складу доходів позитивну різницю між сумою доходу, отриманого внаслідок продажу,  а до витрат – суму оціночної вартості такої землі, визначену згідно з установленою методикою вартісної оцінки земель з урахуванням коефіцієнтів її функціонального використання на момент такого продажу. У разі коли витрати перевищують доходи, отримані внаслідок його продажу, збиток від такої операції не повинен впливати на об’єкт оподаткування та покривається за рахунок власних джерел платника податку.
16.3. У разі коли об’єкт нерухомого майна (нерухомість) придбавається платником податку разом із землею, яка знаходиться під таким об’єктом, чи є передумовою для забезпечення функціонального використання такого об’єкта нерухомості відповідно до норм, визначених законодавством, амортизації підлягає вартість такого об’єкта нерухомого майна. Вартість зазначеного об’єкта нерухомості визначається в сумі, що не перевищує звичайну ціну без урахування вартості землі. 
16.4. Якщо земля як окремий об’єкт власності продається або відчужується іншим чином, то балансова вартість окремого об’єкта основних засобів групи 2, в якому відображалася вартість капітального поліпшення якості такої землі, включається до витрат такого платника податку за підсумками податкового періоду, на який припадає такий продаж.
16.5 Для цілей цього пункту дохід, отриманий внаслідок продажу або іншого відчуження землі, визнається згідно з договором купівлі–продажу або іншого відчуження, але не нижче звичайної ціни такої землі. 

Стаття 17. Амортизація витрат, пов’язаних з видобутком корисних   копалин 

17.1. Будь–які витрати на розвідку/дорозвідку, облаштування та розробку будь–яких запасів (родовищ) корисних копалин (за винятком витрат, передбачених у підпункті „з” підпункту 7.10.1 пункту 7.10  статті 7 цього розділу) включаються до окремої групи витрат платника податку, на балансі якого перебувають такі запаси (родовища), та підлягають амортизації. 
17.2. Перелік витрат, що включаються до окремої групи витрат платника податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
17.3. Облік балансової вартості витрат, пов’язаних з видобутком корисних копалин, ведеться за кожним окремим родовищем (кар’єром, шахтою, свердловиною). Порядок такого обліку встановлюється Міністерством фінансів України. 

17.4. Сума амортизаційних відрахувань за звітний період на витрати, пов’язані з видобутком корисних копалин (за винятком свердловин, що використовуються для розробки нафтових та газових родовищ), розраховується за формулою: 
С(а) = Б(а) х О(а) : О(з), 
де С(а) – сума амортизаційних відрахувань за звітний період; 
Б(а) – балансова вартість групи на початок звітного періоду, яка дорівнює балансовій вартості групи на початок періоду, що передує звітному, збільшеній на суму витрат на розвідку/дорозвідку та облаштування запасів (родовищ) корисних копалин, понесених протягом попереднього періоду; 
О(а) – обсяг (у натуральних величинах) корисних копалин, фактично видобутих протягом звітного періоду; 
О(з) – загальний розрахунковий обсяг (у натуральних величинах) видобутку корисних копалин на відповідному родовищі, який визначається за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. 
Платники податку всіх форм власності мають право застосовувати щорічну індексацію балансової вартості витрат, пов’язаних із видобутком корисних копалин, на коефіцієнт індексації, який нараховується за формулою: 
Кі= [І(а–1) – 10]:100 , 
де І(а–1) – індекс інфляції, за результатами якої проводиться індексація. 
Якщо значення Кі не перевищує одиниці, індексація не проводиться. 
17.5. Норми амортизації для свердловин, що використовуються для розробки нафтових та газових родовищ, встановлюються у відсотках до їх первісної вартості у такому розмірі (в розрахунку на рік): 
1–й рік експлуатації – 10 відсотків; 
2–й рік експлуатації – 18 відсотків; 
3–й рік експлуатації – 14 відсотків; 
4–й рік експлуатації – 12 відсотків; 
5–й рік експлуатації – 9 відсотків; 
6–й рік експлуатації – 7 відсотків; 
7–й рік експлуатації – 7 відсотків; 
8–й рік експлуатації – 7 відсотків; 
9–й рік експлуатації – 7 відсотків; 
10–й рік експлуатації – 6 відсотків; 
11–й рік експлуатації – 3 відсотки. 
Платники податку мають право протягом звітного року включити до витрат будь–які витрати, пов’язані із проведенням реконструкції, модернізації та іншим поліпшенням свердловин, що використовуються для розробки нафтових та газових родовищ, у сумі, що не перевищує 
10 відсотків первісної вартості окремої свердловини. 
Витрати, що перевищують зазначену суму, включаються до складу відповідної групи основних засобів як окремий об’єкт. 
17.6. У разі коли діяльність, пов’язана з розвідкою/дорозвідкою запасів (родовищ) корисних копалин, не привела до їх відкриття або платником податку було прийнято рішення щодо недоцільності проведення подальшої розвідки чи розробки таких запасів (родовищ) у зв’язку з їх економічною недоцільністю, дозволяється віднести витрати із такої розвідки/дорозвідки чи розробки до складу витрат виробництва звітного податкового періоду такого платника податку. При цьому балансова вартість такої групи витрат, пов’язана з видобутком корисних копалин, прирівнюється до нуля. 

Стаття 18. Податкова база
           
	18.1. Податковою базою для цілей цього розділу визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно з статтею 3 цього розділу, з урахуванням положень статей 4–6 та 7–12 цього розділу. 

Стаття 19. Порядок урахування від'ємного значення об'єкта оподаткування в результатах наступних податкових періодів

19.1. Якщо результатом розрахунку об’єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є збиток, то сума такого збитку підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об’єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного збитку попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від’ємного значення.
Збиток як результат розрахунку об’єкта оподаткування, отриманий від ведення діяльності, яка підлягає патентуванню, не враховується для цілей частини першої цього пункту та відшкодовується за рахунок доходів, отриманих у майбутніх податкових періодах  від  такої діяльності.
19.2. Орган державної податкової служби не може відмовити у прийнятті податкової декларації, яка містить збиток як результат розрахунку об’єкта оподаткування, з причин наявності такого збитку. 
19.3. У разі, коли збиток як результат розрахунку об’єкта оподаткування декларується платником податку протягом чотирьох послідовних податкових періодів, орган державної податкової служби має право провести позапланову перевірку правильності визначення об’єкта оподаткування. В інших випадках наявність значення такого збитку не є достатньою підставою для проведення такої позапланової перевірки.
Сума від’ємного значення, що утворилась у попередніх звітних періодах та не погашена станом на 1 січня 2011 року враховується у зменшення податкових зобов’язань відповідно до підпункту 19.1 статті 19.
  
Стаття 20. Ставки податку 

20.1) Основна ставка податку становить 20 відсотків (з 01.01.2011 р. застосовується ставка – 20 відсотків; з 01.01.2012 р. застосовується ставка – 19 відсотків; з 01.01.2013р. застосовується ставка - 18 відсотків; з 01.01.2014р. по 31.12.2014 р застосовується ставка – 17 відсотків). 
   Додаткова ставка: 
до 2 відсотків (встановлюється, Верховною Радою Автономної республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами);
до 3 відсотків (встановлюється  районними, міськими радами (міст обласного значення);
20.2) за ставкою 0 відсотків доходу від страхової діяльності юридичних осіб у випадках, встановлених пунктом 25.1 статті 25 цього розділу;
20.3) за ставками 0, 4, 6, 12, 15 і 20 відсотків доходів нерезидентів та прирівняних до них осіб із джерелом їх походження з України у випадках, встановлених статтею 31 цього розділу.

Стаття 21. Порядок обчислення податку 

21.1. Податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною пунктом 20.1 статті 20 цього розділу, від податкової бази, визначеної згідно зі статтею 18 цього розділу. Податок, отриманий від діяльності, яка підлягає патентуванню відповідно до розділу XVIII  цього Кодексу, підлягає сплаті до бюджету в сумі, яка визначена відповідно до цього розділу, і зменшена на вартість придбаних торгових патентів на право провадження такого виду діяльності.
21.2. Платник податку, який проводить діяльність, що підлягає патентуванню відповідно до розділу XVIII цього Кодексу, зобов’язаний окремо визначати податок від кожного виду такої діяльності та окремо визначати податок від іншої діяльності. З цією метою ведеться окремий облік доходів, отриманих від діяльності, що підлягає патентуванню, та витрат, пов’язаних з веденням діяльності з урахуванням збитку як результату розрахунку об’єкта оподаткування. 
21.3. Доходи і витрати нараховуються з моменту їх виникнення згідно із правилами, встановленими цим розділом, незалежно від дати надходження або сплати коштів, якщо інше не встановлено цим розділом. 
21.4. Платник податку веде бухгалтерський облік тимчасових та постійних податкових різниць, визначених за методикою, затвердженою Міністерством фінансів України, а також бухгалтерський облік доходів і витрат.
Банки  запроваджують бухгалтерський облік тимчасових та постійних податкових різниць з 2012 року за методикою, затвердженою Національним банком України.
21.5. Платник податку повинен забезпечувати накопичення в регістрах бухгалтерського обліку інформації про доходи, витрати, тимчасові та постійні податкові різниці, визначені згідно з цим розділом, для складення декларації з податку.  
  21.6. Порядок нарахування податку в разі наявності відокремлених підрозділів у складі платника податку – юридичної особи. 
21.6.1. Платник податку, який має у своєму складі відокремлені підрозділи, повинен забезпечити в розрізі кожного відокремленого підрозділу ведення окремого бухгалтерського обліку доходів, витрат та прибутку та визначення постійних і тимчасових податкових різниць. 
  21.6.2. Для розрахунку прибутку будь–якого відокремленого підрозділу враховуються доходи, визначені згідно з підпунктом 21.6.3 цього пункту та статтею 6 цього розділу, зменшені на витрати відокремленого підрозділу, визначені згідно з підпунктом 21.6.3 цього пункту та статтею 7 цього розділу, а також на частку інших витрат, здійснених юридичною особою з метою провадження господарської діяльності всіх відокремлених підрозділів, визначену пропорційно частці доходів такого відокремленого підрозділу в загальній сумі доходів юридичної особи.
21.6.3. У разі передачі товарів, виконання робіт, надання послуг у межах юридичної особи:
 платник податку, який передає товари, виконує роботи, надає послуги визнає доходи від такої передачі товарів, виконання робіт, надання послуг, які визначаються за фактичними витратами на виробництво переданих товарів, виконання робіт, надання послуг, з урахуванням частки інших витрат, здійснених юридичною особою з метою провадження господарської діяльності всіх відокремлених підрозділів, а в разі передачі основних засобів або нематеріальних активів – за їх балансовою вартістю;
платник податку, який отримує товари, результати робіт, послуг, має право включити їх вартість до витрат, або до балансової вартості основних засобів або нематеріальних активів, у розмірі доходів, відображених платником податку, який передає таку продукцію, виконує роботи, надає послуги.
 21.6.4 Прибуток платника податку –  юридичної особи визначається окремо від результатів діяльності відокремлених підрозділів, виходячи з доходів та витрат, визначених відповідно до підпункту 21.6.2  цього пункту. 
При цьому до витрат платника податку – юридичної особи, здійснених юридичною особою з метою ведення господарської діяльності всіх відокремлених підрозділів, не включається та їх частина, яка розподілена між іншими платниками – відокремленими підрозділами відповідно до підпункту 21.6.2 цього пункту.
Прибуток платника податку – юридичної особи або будь–якого відокремленого підрозділу не зменшується на суму збитків інших відокремлених підрозділів. Збитки відокремлених підрозділів переносяться на майбутні звітні періоди у порядку, встановленому пунктом 19.1 статті 19 цього розділу.  
21.6.5 Платник податку–юридична особа повинен сплачувати суми податку, визначені згідно з нормами цього розділу та з урахуванням положень пункту  21.1 та підпунктів 21.6.1 – 21.6.4  цього пункту, за місцезнаходженням відокремлених підрозділів та за своїм місцезнаходженням. 
Податок відокремлених підрозділів платника податку, які знаходяться за межами України, сплачується за місцезнаходженням платника податку – юридичної особи.
21.6.6 У разі наявності у складі платника податку – юридичної особи  представництв, які не є платниками податку відповідно до пункту 2.1 статті 2 цього розділу, пасивні доходи таких представництв враховуються у складі доходів, а витрати представництв підлягають розподілу у складі інших витрат, здійснених юридичною особою з метою провадження господарської діяльності всіх відокремлених підрозділів.
21.7. Податок, що підлягає сплаті до бюджету платниками податку, які провадять страхову діяльність, визначається у порядку, передбаченому статтею 26 цього розділу. 
21.8. Неприбуткові організації, визначені в пункті 27.1 статті 27 цього розділу, сплачують податок від неосновної діяльності з урахуванням статті 27 цього розділу. 
21.9. Нерезидент щороку отримує від органу державної податкової служби підтвердження українською мовою щодо сплати податку.
21.10. Відповідальність за повноту утримання та своєчасність перерахування до бюджету податків, зазначених у пункті 22.4 статті 22, у пункті 26.1 та 26.2 статті 26, статті 31 цього розділу, несуть платники податку, які здійснюють відповідні виплати. 
20.11. Для цілей цього розділу використовуються такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік.
21.11.1. Звітний податковий період починається з першого календарного дня податкового періоду і закінчується останнім календарним днем податкового періоду, крім:
 виробників сільськогосподарської продукції, визначених статтею 25 цього розділу, для яких річний податковий період починається з 1 липня поточного звітного року і закінчується 30 червня наступного звітного року;
страховиків, визначених пунктами 26.1 та 26.2 статті 26 цього розділу встановлено звітний річний податковий період, який починається з 1 січня поточного звітного року і закінчується 31 грудня звітного року.
21.11.2. У разі коли особа береться на облік органом державної податкової служби як платник податку в середині податкового періоду, перший звітний податковий період розпочинається з дати, на яку припадає початок такого обліку, і закінчується останнім календарним днем наступного податкового періоду. 
21.11.3. Якщо платник податку ліквідується (у тому числі до закінчення першого звітного податкового періоду), останнім податковим періодом вважається період, на який припадає дата такої ліквідації.
21.11.4. Для виробників сільськогосподарської продукції, зареєстрованих як платники фіксованого сільськогосподарського податку, не застосовуються норми підпункту 21.11.1 цього пункту в частині визначення податкового періоду для виробників сільськогосподарської продукції.
21.12. Якщо платник податку приймає рішення про уцінку/дооцінку активів згідно з правилами бухгалтерського обліку, то така уцінка/дооцінка з метою оподаткування не змінює балансову вартість активів та доходи або витрати такого платника податку, пов'язані з придбанням зазначених активів.
        20.13. Платники податку, зазначені у статтях 22, 25–29 цього розділу, а також  ті, ведуть що проводять діяльність, яка підлягає патентуванню, ведуть окремий облік доходів, які звільняються від оподаткування згідно з нормами зазначених статей, або доходів, отриманих від діяльності, що підлягає патентуванню. При цьому: 
до складу витрат таких платників податку не включаються витрати, пов’язані з отриманням таких звільнених доходів; 
сума амортизаційних відрахувань, нарахованих на основні засоби відповідних кваліфікаційних груп, що використовуються для отримання таких звільнених доходів, не враховується у витратах, пов’язаних з отриманням доходів, що не звільняються від оподаткування. 
У разі коли основні засоби використовуються для отримання звільнених доходів та інших доходів, які підлягають включенню до складу  доходів згідно з цим розділом на загальних підставах, витрати платника податку підлягають збільшенню на частку загальної суми нарахованих амортизаційних відрахувань, яка так відноситься до загальної суми нарахованих амортизаційних відрахувань звітного періоду, як сума доходів, що підлягає включенню до складу доходів згідно з цим розділом на загальних підставах, відноситься до загальної суми доходів з урахуванням звільнених. Аналогічно відбувається розподіл витрат, що одночасно пов'язані як з діяльністю, доходи (прибуток) від провадження якої звільняються від оподаткування, так і з іншою діяльністю.

Стаття 22. Оподаткування операцій особливого виду

22.1. Оподаткування операцій з розрахунками в іноземній валюті.
22.1.1. Доходи, отримані/нараховані платником податку в іноземній валюті у зв’язку з продажем товарів, виконанням робіт, наданням послуг,  у частині  їхньої вартості, що не була сплачена в попередніх звітних податкових періодах, перераховуються в національну валюту за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату відвантаження товарів, виконання робіт, надання послуг, визначену з урахуванням положень статті 6 цього розділу, а в частині раніше отриманої оплати  за курсом, що діяв на дату її отримання.  
Отриманий в іноземній валюті аванс, або попередня оплата, не включається до доходу звітного періоду. 
22.1.2. Витрати, здійснені (нараховані) платником податку в іноземній валюті у зв’язку з придбанням у звітному податковому періоді товарів, робіт, послуг, у встановленому порядку включаються до витрат такого звітного податкового періоду  шляхом  перерахування в національну валюту тієї частини їх вартості, що не була раніше оплачена, за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату оприбуткування таких товарів, робіт, послуг, визначену з урахуванням положень статей 7–12 цього розділу, а в частині раніше проведеної оплати – за таким курсом, що діяв на дату здійснення  оплати. 
22.1.3. Визначення курсових різниць від перерахунку заборгованості, вираженої в іноземній валюті, та іноземної валюти здійснюється  відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.
При цьому прибуток (позитивне значення курсових різниць) ураховується в складі доходів платника податку, а збиток (від’ємне значення курсових різниць) ураховується у складі витрат платника податку лише по даті фактичного погашення заборгованості в іноземній валюті.
22.1.4. У разі здійснення операцій з продажу іноземної валюти та банківських металів до складу доходів або витрат платника податку відповідно включаються доходи та витрати від здійснення цих операцій у звітному періоді, визначені у порядку, передбаченому положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.
У разі придбання іноземної валюти до складу витрат/собівартості реалізованої іноземної валюти  або доходів відноситься різниця між курсом іноземної валюти до гривні, за яким придбавається іноземна валюта, та курсом, за яким така іноземна валюта зараховується на рахунок платника податку. Також до витрат відносяться витрати на сплату збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та інших обов'язкових платежів, пов'язаних з придбанням іноземної валюти.
22.1.5. До доходів/витрат платників податку – суб’єктів валютного ринку включаються будь–які доходи/витрати, пов’язані відповідно з наданням/оплатою послуг інших осіб, які здійснюють конверсійні (обмінні) операції за дорученням таких платників податку.
22.1.6. Облік операцій з продажу або купівлі іноземної валюти, які здійснюються за дорученням та за рахунок клієнтів банків, ведеться окремо від обліку операцій з продажу або купівлі іноземної валюти, здійснюваних за рішенням банку за рахунок інших (власних) джерел. 
При проведенні операцій з продажу або купівлі іноземної валюти за дорученням та за рахунок клієнтів до доходів банку включаються суми комісійних, брокерських та інших подібних видів винагород, отриманих (нарахованої) банком у зв’язку з проведенням таких операцій протягом звітного періоду, а до витрат – витрати банку, понесені (нараховані) у зв’язку з проведенням таких операцій протягом звітного періоду. 
22.1.7. Іноземна валюта, отримана платником податку на окремий спеціальний рахунок у банку у вигляді гуманітарної або міжнародної технічної допомоги за міжнародними договорами з іншими державами, або з міжнародними фінансовими установами, або з міжнародними організаціями чи з фінансовими установами іноземних держав, що набрали чинності в установленому законодавством України порядку, не враховується під час проведення перерахунків у національну валюту в цілях оподаткування.
22.2. Оподаткування операцій із пов’язаними особами 
22.2.1. Дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) пов’язаним особам, визначається відповідно до договірних цін, але не менших від звичайних цін на такі товари, роботи, послуги, що діяли на дату такого продажу. 
22.2.2. Витрати, понесені платником податку у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у пов’язаної особи, визначаються виходячи з договірних цін, але не вищих за звичайні ціни, що діяли на дату такого придбання. 
22.2.3. Положення підпунктів 22.2.1 і 22.2.2 цього пункту поширюються також на операції з особами, які:
є нерезидентами;
не є платниками податку;
сплачують податок за іншими, ніж платник податку, ставками. 
22.2.4. Витрати платника податку, понесені у вигляді сплати процентів за депозитами, кредитами (операціями фінансового лізингу), іншими цивільно–правовими договорами пов’язаним з платником податку особам, визначаються відповідно до ставок процента (процентних ставок за депозит), зазначених у договорі, але не вищих за звичайну процентну ставку за депозит (звичайну ставку процента). 
22.2.5. Доходи платника податку, отримані у вигляді процентів за депозитами, кредитами (операціями фінансового лізингу), іншими цивільно–правовими договорами із пов’язаними з платником податку особами, визначаються відповідно до ставок процента (процентних ставок за депозит), зазначених у договорі, але не нижчих від звичайної процентної ставки за депозит (звичайної ставки процента). 
22.2.6. Не включаються до складу витрат витрати на оплату винагород або інших видів заохочень пов’язаним з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, коли немає документальних доказів, що таку оплату було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу витрат підлягають фактична сума оплати, але не більша, ніж сума, розрахована за звичайними цінами. 
Витрати, понесені у зв’язку з продажем/обміном товарів, виконанням робіт, наданням послуг пов’язаним з таким платником податку особам або за операціями з давальницькою сировиною, визнаються в розмірі, що не перевищує доходи, отримані від такого продажу/обміну.
22.3. Оподаткування дивідендів. 
22.3.1. У разі прийняття рішення щодо виплати дивідендів емітент корпоративних прав, на які нараховуються дивіденди, проводить зазначені виплати власнику таких корпоративних прав незалежно від того, чи є  оподатковуваний прибуток, розрахований за правилами, визначеними статтею 21 цього розділу, чи ні. 
22.3.2. Крім випадків, передбачених підпунктом 22.3.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку у розмірі ставки, встановленої пунктом 20.1 статті 20 цього розділу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів.
У разі виплати дивідендів у формі, відмінній від грошової (крім випадків, передбачених підпунктом 22.3.5 цього пункту), базою для нарахування авансового внеску згідно з абзацом першим цього підпункту є вартість такої виплати, розрахована за звичайними цінами. 
Обов’язок із нарахування та сплати авансового внеску з цього податку за визначеною пунктом 20.1 статті 20 цього розділу ставкою покладається на будь-якого емітента корпоративних прав, що є резидентом, незалежно від того, є такий емітент або отримувач дивідендів  платником податку чи має пільги зі сплати податку, надані цим розділом або іншими законодавчими актами, чи у вигляді застосування ставки податку іншої, ніж встановлена в пункті 20.1 статті 20 цього розділу (крім платників цього податку, які підпадають під дію пункту 26.1 статті 26 цього розділу). Обов’язок із нарахування та сплати авансового внеску з цього податку не поширюється на суб’єктів господарювання, які перебувають на спрощеній системі оподаткування або є платниками фіксованого сільськогосподарського податку згідно з розділом XVII цього Кодексу. 
Це правило поширюється також на державні некорпоратизовані, казенні або комунальні підприємства, які зараховують суми дивідендів у розмірі, встановленому відповідно центральним або місцевим органом виконавчої влади, до сфери управління якого віднесено такі підприємства, відповідно до державного або місцевого бюджету. 
При цьому, якщо будь-який платіж будь-якою особою називається дивідендом, то такий платіж оподатковується при такій виплаті згідно з нормами, визначеними у першому, другому та третьому абзацах цього пункту, незалежно від того, чи є особа платником податку, чи ні. 
22.3.3. Платник податку – емітент корпоративних прав, державне некорпоратизоване, казенне чи комунальне підприємство зменшує суму нарахованого податку звітного періоду на суму авансового внеску, попередньо сплаченого протягом такого звітного періоду у зв’язку з нарахуванням дивідендів згідно з підпунктом 22.3.2 цього пункту. Не дозволяється проведення зазначеного заліку з податком, передбаченим пунктом 26.1 статті 26 цього розділу. 
22.3.4. У разі, коли за наслідками звітного періоду сума податкових зобов’язань платника податку має від’ємне значення, сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом такого звітного періоду у зв’язку з нарахуванням дивідендів, додається у збільшення такого від’ємного значення. 
22.3.5. Авансовий внесок, передбачений підпунктом 22.3.2 цього пункту,  не справляється у разі виплати дивідендів:
а) у вигляді акцій (часток, паїв), емітованих платником податку, за умови, що така виплата ніяким чином не змінює пропорцій (часток) участі всіх акціонерів (власників) у статутному фонді емітента, незалежно від того, чи були такі акції (частки, паї) належним чином зареєстровані (відображені у зміні до статутних документів) чи ні;
б) інститутами спільного інвестування;
в) на користь власників корпоративних прав материнської компанії, що сплачуються в межах сум доходів такої материнської компанії, отриманих у вигляді дивідендів від інших осіб. Якщо сума виплат дивідендів на користь власників корпоративних прав материнської компанії перевищує суму отриманих такою компанією дивідендів, то дивіденди, сплачені в межах такого перевищення, підлягають оподаткуванню за правилами, встановленими підпунктом 22.3.2 цього пункту. З метою оподаткування материнська компанія веде наростаючим підсумком облік дивідендів, отриманих нею від інших осіб, та дивідендів, сплачених на користь власників корпоративних прав такої материнської компанії та відображає у податковій звітності такі дивіденди у порядку визначеному центральним податковим органом.
22.3.6. Юридичні особи-резиденти, які отримують дивіденди, не включають їх суму до складу доходу (крім постійних представництв нерезидентів). 
Якщо дивіденди отримуються платником податку-резидентом із джерелом їх виплати від нерезидента, то платник податку включає суму отриманих дивідендів (крім дивідендів, отриманих від юридичних осіб, які перебувають під його контролем відповідно до підпункту 16.1.52. статті 16 Розділу І цього Кодексу, і не є нерезидентами, що мають офшорний статус) до складу доходу за наслідками податкового періоду, на який припадає отримання таких дивідендів. 
Порядок оподаткування дивідендів, що отримуються фізичними особами, визначається за правилами, встановленими розділом IV цього Кодексу. 
22.3.7. Виплата дивідендів на користь фізичних осіб (у тому числі нерезидентів) за акціями або іншими корпоративними правами, які мають статус привілейованих або інший статус, що передбачає виплату фіксованого розміру дивідендів чи суми, яка є більшою за суму виплат, розраховану на будь-яку іншу акцію (корпоративне право), емітовану таким платником податку, прирівнюється з метою оподаткування до виплати заробітної плати з відповідним оподаткуванням та включенням суми виплат до складу витрат платника податку. 
При цьому авансовий внесок, визначений підпунктом 21.3.2 цього пункту, не справляється, а така виплата не підлягає оподаткуванню як дивіденди згідно з нормами розділу IV цього Кодексу. 
22.3.8. Авансовий внесок із податку, сплачений у зв’язку з нарахуванням/сплатою дивідендів, є частиною податку та не може розцінюватися як податок, який справляється при репатріації дивідендів (їх сплаті на користь нерезидентів) відповідно до норм статті 31 цього розділу або чинних міжнародних договорів України. 
22.4. Оподаткування операцій з борговими вимогами та зобов’язаннями.
22.4.1. З урахуванням особливостей, установлених цим розділом, не включаються в дохід і не підлягають оподаткуванню кошти або майно, залучені платником податку у зв’язку з: 
отриманням платником податку фінансових кредитів від інших осіб–кредиторів, а також поверненням основної суми фінансових кредитів, наданих платником податку іншим особам–дебіторам, отриманням частини консолідованої іпотечної заборгованості власниками іпотечних сертифікатів участі, заміною однієї частки консолідованої іпотечної заборгованості на іншу; 
залученням платником податку коштів або майна в довірче управління, коштів у депозит (вклад), у тому числі шляхом випуску ощадних (депозитних) сертифікатів (іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю), або на інші строкові чи довірчі рахунки, в тому числі шляхом емісії (випуску) облігацій, а також поверненням платнику податку коштів або майна з довірчого управління, а також основної суми депозиту (вкладу), в тому числі шляхом погашення (викупу) ощадних (депозитних) сертифікатів (іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю), або з інших строкових чи довірчих рахунків, відкритих іншими особами на користь такого платника податку, в тому числі шляхом погашення облігацій;
залученням платником податку майна на підставі договору концесії, комісії, консигнації, довірчого управління, схову (відповідального зберігання), а також згідно з іншими цивільно–правовими договорами, що не передбачають передачу права власності на таке майно, з урахуванням положень пункту 21.7 цієї статті. 
22.4.2. З урахуванням особливостей, встановлених цим розділом, не включаються до витрат кошти або майно, надані платником податку                у зв’язку з: 
поверненням платником податку основної суми кредиту, в тому числі частини консолідованого іпотечного боргу при погашенні іпотечного сертифіката участі, але не більше суми, сплаченої за придбання такого сертифіката іншим особам–кредиторам, а також з наданням кредиту іншим особам–дебіторам, викупу (заміни) однієї частки консолідованого іпотечного боргу на іншу відповідно до закону; 
поверненням платником податку коштів або майна з довірчого управління, основної суми депозитів (вкладів), у тому числі залучених шляхом випуску ощадних (депозитних) сертифікатів, іпотечних сертифікатів із фіксованою дохідністю, або коштів з інших строкових чи довірчих рахунків, у тому числі шляхом погашення (викупу) облігацій, а також розміщенням платником податку коштів або майна в довірче управління, коштів у депозит (вклад), у тому числі шляхом придбання ощадних (депозитних) сертифікатів, іпотечних сертифікатів із фіксованою дохідністю, або на інші строкові та довірчі рахунки, відкриті на користь такого платника податку, в тому числі шляхом придбання облігацій; 
наданням платником податку майна на підставі договорів концесії, комісії, консигнації, довірчого управління, схову (відповідального зберігання) або згідно з іншими цивільно–правовими договорами, що не передбачають передачі права власності на таке майно іншій особі, з урахуванням положень пункту 22.7 цієї статті. 
Термін „основна сума” означає суму наданого кредиту або депозиту (строкових, довірчих рахунків) без урахування процентів, фіксованих виплат, премій, виграшів, суму консолідованого іпотечного боргу в частині, яка відповідає ціні зобов’язання.
22.4.3. За процентними цінними паперами, емітованими платником податку, суми процентів включаються до складу його витрат у податковий період, протягом якого була здійснена або мала бути здійснена виплата таких процентів, крім виплат, що здійснюються на користь фізичної особи, нерезидента або юридичної особи, які відповідно до статті 23 цього розділу звільнені від сплати цього податку чи сплачують цей податок за ставкою, іншою, ніж встановлена у пункті 20.1 статті 20 цього розділу; осіб, що сплачують податок у складі інших податків.
У разі розміщення платником податку боргових цінних паперів вище/нижче номінальної вартості, прибуток/збиток від їх розміщення відноситься до складу його доходів/витрат у податковий період, протягом якого відбулося погашення /викуп таких цінних паперів.
Платник податку, який здійснює довірчі операції з коштами або майном довірителя, відносить до складу своїх доходів кінцевий фінансовий результат такої довірчої операції, який визначається за наслідками податкового періоду, протягом якого здійснюється повернення довірителю частини доходу, фактично отриманого довіреною особою від операцій із розміщення коштів або майна такого довірителя, та дорівнює винагороді за здійснення таких довірчих операцій, яка утримується на користь довіреної особи за рахунок виплати такого доходу. 
22.5. Оподаткування операцій факторингу.
З метою оподаткування платник податку веде облік фінансових результатів операцій факторингу. 
Якщо доходи, отримані платником податку–фактором від наступного відступлення права вимоги боргу третьої особи (боржника) або від виконання вимоги боржником, перевищують витрати, понесені таким платником податку–фактором на придбання права вимоги боргу третьої особи (боржника), отриманий прибуток включається до складу доходу платника податку–фактору.
При першому відступлені боргу витрати, понесені платником податку–першим кредитором (фактором), визначаються в розмірі договірної (контрактної) вартості товарів, робіт, послуг, за якими виникла заборгованість, а до складу доходів включається сума коштів або вартість інших активів, отримана платником податку–першим кредитором від такого відступлення, а також сума будь–якої його заборгованості, яка погашається, та/або сума будь–якої заборгованості другого кредитора, яка виникає у  зв’язку з таким відступленням.
Якщо витрати, понесені платником податку–фактором на придбання права вимоги боргу третьої особи (боржника), перевищують доходи, отримані таким платником податку–фактором від наступного відступлення права вимоги боргу третьої особи (боржника) або від виконання вимоги боржником, отримані збитки не включаються до складу витрат або у зменшення отриманих прибутків від здійснення інших операцій факторингу.
22.6. При відчуженні майна, заставленого з метою забезпечення повної суми боргової вимоги, витрати та доходи заставодавця та заставоутримувача визначаються у такому порядку: 
відчуження об’єкта застави для заставодавця прирівнюється до продажу такого об’єкта у податковий період такого відчуження, а основна сума кредиту та нарахованих на неї процентів, що залишилися неповернутими кредитору (гаранту), є ціною продажу такої застави; 
якщо згідно з умовами договору або закону об’єкт застави відчужується у власність заставоутримувача в рахунок погашення боргових зобов’язань, таке відчуження прирівнюється до купівлі заставоутримувачем такого об’єкта застави в податковий період такого відчуження, а основна сума кредиту та нарахованих на неї процентів, що залишилися неповернутими кредитору (гаранту), є ціною придбання такої застави; 
якщо кредитор у подальшому продає об’єкт застави іншим особам, його доходи або збитки визнаються в загальному порядку; 
якщо згідно з умовами договору або згідно із законом об’єкт застави з метою погашення боргових зобов’язань підлягає продажу на аукціоні (публічних торгах), то доходи й витрати заставоутримувача визначаються у порядку, встановленому підпунктом 30.3.4 пункту 30.3 статті 30 цього розділу та Законом України „Про заставу”. 
Порядок надання та погашення боргових зобов’язань, забезпечених заставою, встановлюється відповідним законодавством. 
22.7. Оподаткування операцій лізингу (оренди) здійснюється в такому порядку: 
передача майна в оперативний лізинг/оренду не змінює податкових зобов’язань орендодавця та орендаря. При цьому орендодавець збільшує суму доходів, а орендар збільшує суму витрат на суму нарахованого лізингового платежу за наслідками податкового періоду, в якому здійснюється таке нарахування. У такому ж порядку здійснюється оподаткування операцій із оренди землі та жилих приміщень; 
орендар не має права на збільшення витрат на суму нарахованого лізингового платежу за наслідками податкового періоду, в якому здійснюється таке нарахування, у разі якщо такі платежі здійснюються на користь фізичної особи, нерезидента або  юридичної особи, які відповідно до статті 23 цього розділу звільнені від сплати цього податку чи сплачують цей податок за ставкою, іншою, ніж встановлена у пункті 20.1 статті 20 цього розділу; осіб, що сплачують податок у складі інших податків;
передача майна у фінансовий лізинг (оренду) для цілей оподаткування прирівнюється до його продажу в момент такої передачі. При цьому орендодавець збільшує доходи, а в разі передання у фінансовий лізинг майна, що на момент такого передання перебувало у складі основних засобів орендодавця, – прирівнює до нуля балансову вартість відповідного об’єкта основних засобів згідно з правилами, визначеними статтею 15 цього розділу для їх продажу, а орендар включає вартість об’єкта фінансового лізингу (без урахування процентів, нарахованих або таких, що будуть нараховані,  відповідно до договору) до вартості відповідної групи основних засобів з метою амортизації, за наслідками податкового періоду, в якому відбувається така передача. При нарахуванні лізингового платежу орендодавець збільшує доходи, а орендар збільшує витрати на таку частину лізингового платежу, яка дорівнює сумі процентів або комісій, нарахованих на вартість об’єкта фінансового лізингу (без урахування частини лізингового платежу, що надається в рахунок компенсації частини вартості об’єкта фінансового лізингу), за наслідками податкового періоду, в якому здійснюється таке нарахування. У разі коли в майбутніх податкових періодах орендар повертає об’єкт фінансового лізингу орендодавцю без придбання такого об’єкта у власність, таке передання прирівнюється для цілей оподаткування до зворотного продажу орендарем такого об’єкта орендодавцю за звичайною ціною, що є на момент такого зворотного продажу, але не менше первісної вартості такого основного засобу, зменшеної на суму нарахованої амортизації, згідно з нормами статей 13 і 14 цього розділу. У разі коли вартість об’єкта фінансового лізингу, що вперше вводиться в експлуатацію, визначається договором у сумі, що є меншою від вартості витрат на його придбання або спорудження, орган державної податкової служби має право провести позачергову перевірку для визначення рівня звичайної ціни; 
передача в оренду житлового фонду або землі здійснюється за правилами оперативного лізингу. 
орендар не має права на збільшення витрат на суму нарахованого лізингового платежу за наслідками податкового періоду, в якому здійснюється таке нарахування, якщо такі платежі здійснюються на користь фізичної особи, нерезидента або  юридичної особи, які відповідно до статті 23 цього розділу звільнені від сплати цього податку чи сплачують цей податок за ставкою, іншою, ніж встановлена у пункті 20.1 статті 20 цього розділу; осіб, що сплачують податок у складі інших податків.
Відображення в податковому обліку операцій передачі житла в оренду з викупом здійснюється з урахуванням особливостей, що встановлені у розділі XIX цього Кодексу.
22.8. Оподаткування операцій з торгівлі цінними паперами та деривативами.
 При здійсненні операцій із цінними паперами та деривативами прибуток або збиток визначається за кожною окремою операцією. 
Для  цілей цієї статті окремою операцією вважається операція з продажу, обміну або інші способи відчуження кожного цінного паперу або сукупності цінних паперів одного виду та емітента, що випущені на однакових умовах, крім відчуження цінних паперів емітентом або андерайтером шляхом укладення цивільно–правового договору з першим власником. Вид цінного паперу визначається згідно із законодавством України з питань цінних паперів та фондового ринку. Для банків та небанківських фінансових установ  окремою операцією не вважається операція з урахування векселів та операції з придбання цінних паперів із зворотним викупом щодо контрагентів, які виступають позичальниками банку або небанківської фінансової установи. 
Безоплатне надання платником податку цінних паперів та/або деривативів іншій особі не приводить до виникнення збитку від такої операції.
У разі відчуження цінних паперів або деривативів у межах товарообмінних (бартерних) операцій з метою оподаткування вважається, що така операція складається з двох окремих операцій.
 Якщо за результатами звітного періоду загальна сума збитків  з операцій з цінними паперами та деривативами перевищує загальну суму прибутків з таких операцій, то сума перевищення враховується у визначенні прибутків/збитків з операцій з цінними паперами і деривативами наступних звітних періодів до повного погашення.
Якщо за результатами звітного періоду загальна сума прибутків з операцій із цінними паперами та деривативами перевищує загальну суму збитків від таких операцій, сума перевищення включається до складу  доходів за результатами такого звітного періоду.
Для цілей цього підпункту до складу витрат включається сума коштів або вартість інших активів, фактично сплачена (передана) платником податку продавцю чи емітенту цінних паперів та деривативів як компенсація їх вартості та/або сума будь–якої заборгованості платника податку–покупця, яка виникла у зв’язку з таким придбанням.
 Норми цього пункту не поширюються на операції з емісії корпоративних прав або інших цінних паперів, що здійснюються платником податку, а також з їх зворотного викупу  з метою  погашення таким платником податку.
 Для цілей цього підпункту до складу доходів включається сума коштів або вартість інших активів, отримана платником податку від продажу, обміну, або інших способів відчуження цінних паперів та деривативів, а також сума будь–якої заборгованості платника податку, яка погашається, та/або сума будь–якої заборгованості покупця, яка виникає у  зв’язку з таким продажем, обміном або відчуженням.
 Норми цього підпункту поширюються також на визначення балансових збитків або прибутків, отриманих платником податку від операцій із корпоративними правами, що виражені в інших, ніж цінні папери, формах.
 Норми цього підпункту не стосуються операцій із придбання матеріальних цінностей на строкових умовах.
 Операції з конверсії цінних паперів, здійснені за рішенням Кабінету Міністрів України, оподаткуванню не підлягають.
22.10. Доходи та витрати від проведення товарообмінних (бартерних) операцій визначаються відповідно до договірної ціни такої операції, але не нижчої від звичайних цін.
22.11. Податок, передбачений цим розділом, не справляється із суми перевищення доходів над витратами, пов’язаними з випуском та проведенням державних грошових лотерей.
22.12. Оподаткування прибутку, отриманого платником податку в умовах дії угоди про розподіл продукції, здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених розділом ХVІІІ  цього Кодексу. 

Стаття 23. Звільнення від оподаткування

23.1.Звільняється від оподаткування прибуток підприємств та організацій, які засновані громадськими організаціями інвалідів і є їх повною власністю, отриманий від продажу товарів, виконання робіт, надання послуг, крім підакцизних товарів, послуг із поставки підакцизних товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно–правових договорів, що уповноважують такого платника податку здійснювати поставку товарів від імені та за дорученням іншої особи без передачі права власності на такі товари, де протягом попереднього звітного (податкового) періоду кількість інвалідів, які мають там основне місце роботи, становить не менш як 50 відсотків середньооблікової  чисельності  штатних працівників  облікового складу  за умови,  що фонд  оплати  праці  таких організацій  інвалідів становить  протягом   звітного   періоду    не   менш  як  25 відсотків суми загальних витрат на оплату праці. 
Зазначені підприємства та організації громадських організацій інвалідів мають право застосовувати цю пільгу за наявності дозволу на право користування такою пільгою, який видається Комісією з питань діяльності підприємств та організацій громадських організацій інвалідів відповідно до Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”. 
 У разі порушення вимог цього пункту зазначені громадські організації інвалідів, їх підприємства та організації зобов’язані сплатити суми податку за відповідний період, проіндексовані з урахуванням рівня інфляції, а також штраф згідно цим Кодексом. 
Підприємства та організації, на які поширюється дія цього пункту, реєструються у відповідному органі державної податкової служби в порядку, передбаченому для платників цього податку. 
23.2. Звільняється від оподаткування прибуток підприємств, отриманий від продажу на митній території України спеціальних продуктів дитячого харчування власного виробництва, спрямований на збільшення обсягів виробництва та зменшення роздрібних цін таких продуктів. 
Перелік спеціальних продуктів дитячого харчування встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
23.3. На період підготовки до зняття і зняття з експлуатації енергоблоків Чорнобильської АЕС та перетворення об’єкта "Укриття" на екологічно безпечну систему звільняється від оподаткування прибуток Чорнобильської АЕС, якщо такі кошти використовуються на фінансування робіт з підготовки до зняття і зняття Чорнобильської АЕС з експлуатації та перетворення об’єкта "Укриття" на екологічно безпечну систему.
У разі порушення цільового використання коштів платник податку зобов’язаний визначити прибуток, не оподаткований у зв’язку з наданням податкових пільг, та оподаткувати його в поточному податковому періоді, а також сплатити пеню в розмірах та за період, визначені законодавством.
23.4. Звільняється від оподаткування прибуток підприємств, отриманий за рахунок міжнародної технічної допомоги, яка надається на безоплатній та безповоротній основі або за рахунок коштів, які передбачаються в державному бюджеті як внесок України до Чорнобильського фонду „Укриття” для реалізації міжнародної програми – Плану здійснення заходів на об’єкті „Укриття” відповідно до положень Рамкової угоди між Україною та Європейським банком реконструкції та розвитку, для подальшої експлуатації, підготовки до зняття і зняття енергоблоків Чорнобильської АЕС з експлуатації, перетворення об’єкта „Укриття” на екологічно безпечну систему та забезпечення соціального захисту персоналу Чорнобильської АЕС.
У разі порушення цільового використання міжнародної технічної допомоги її одержувач зобов’язаний збільшити податкові зобов’язання, а також сплатити пеню, нараховану на суму отриманих пільг, виходячи зі 
120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла на день збільшення зобов’язань, та за період від дати отримання пільг до дати збільшення зобов’язань у встановленому законодавством порядку.
23.5. Звільняється від оподаткування прибуток державних підприємств "Міжнародний дитячий центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія" від провадження діяльності з оздоровлення та відпочинку дітей.

Стаття 24. Порядок надання інвестиційно–інноваційного податкового  кредиту

24.1. Суб’єктам господарювання в межах виконання інвестиційного (інноваційного) проекту (програми) надається право на отримання інвестиційно–інноваційного податкового кредиту.
24.2. Інвестиційно–інноваційний податковий кредит надається з дотриманням таких вимог:
24.2.1) інвестиційно–інноваційний податковий кредит надається суб'єктам господарювання, які здійснюють інвестиції у базові інновації;
24.2.2) договір про надання інвестиційно–інноваційного податкового кредиту укладається між суб’єктом господарювання та органом державної податкової служби після виникнення першого податкового зобов’язання з податку, обчисленого щодо діяльності суб’єкта господарювання в межах виконання інвестиційного (інноваційного) проекту (програми). Першим днем користування інвестиційно–інноваційним податковим кредитом вважається день укладення зазначеного договору між суб’єктом господарювання та органом державної податкової служби;
24.2.3) суб’єкт господарювання, що отримав інвестиційно–інноваційний податковий кредит, веде окремий облік результатів фінансово–господарської діяльності у межах виконання кожного зареєстрованого інвестиційного (інноваційного) проекту (програми);
24.2.4) інвестиційно–інноваційний податковий кредит надається на період виконання інвестиційного (інноваційного) проекту (програми), але не більше, ніж на три роки, шляхом відстрочення податкових зобов’язань із податку, нарахованих із прибутку від діяльності суб’єкта господарювання в межах виконання інвестиційного (інноваційного) проекту (програми) в загальному порядку, встановленому цим розділом. Проценти за користування зазначеним кредитом нараховуються на суму відстроченого податкового зобов’язання з цього податку у розмірі 50 відсотків облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день користування кредитом, та сплачуються щомісяця.
Загальний порядок надання та повернення до бюджету інвестиційно–інноваційного податкового кредиту, подання звітності суб’єктом господарювання та контролю за цільовим використанням такого кредиту встановлюється Кабінетом Міністрів України;
24.2.5) сума інвестиційно–інноваційного податкового кредиту не може перевищувати суму інвестицій, фактично внесених суб’єктом господарювання згідно з інвестиційним (інноваційним) проектом (програмою), зареєстрованим у встановленому законом порядку.
Кошти, отримані в рамках інвестиційно–інноваційного податкового кредиту, використовуються суб’єктом господарювання виключно на цілі, передбачені таким інвестиційним (інноваційним) проектом (програмою);
  24.2.6) відстрочені на умовах надання інвестиційно–інноваційного податкового кредиту суми податкового зобов’язання з податку сплачуються платником податку протягом податкового звітного періоду (кварталу), на який припадає останній день дії договору про надання такого кредиту, відповідно до норм цього розділу шляхом включення таких сум до складу податкових зобов’язань з податку та перераховується до бюджету у строки, передбачені для сплати податку. 
У разі несвоєчасної сплати платником податку відстрочених на умовах інвестиційно–інноваційного податкового кредиту сум податкового зобов’язання з податку органами державної податкової служби вживаються відповідні заходи, передбачені цим Кодексом для стягнення  таких податкових зобов’язань.
 У разі сплати відстрочених сум податкового зобов’язання з податку шляхом надання інвестиційно–інноваційного податкового кредиту податковий період дорівнює податковому кварталу;
24.2.7) керівник центрального органу державної податкової служби за поданням керівника органу державної податкової служби за місцем реєстрації суб’єкта господарювання приймає рішення про дострокове розірвання договору про надання інвестиційно–інноваційного податкового кредиту та сплату непогашеної суми такого кредиту у разі, коли:
суб’єкт господарювання до закінчення строку дії такого договору не сплачує у строк, встановлений цим Кодексом, чергову частину отриманого інвестиційно–інноваційного податкового кредиту та/або процентів за користування ним протягом одного чергового строку сплати;
інвестиційний (інноваційний) проект (програму) достроково виключено з  реєстру інвестиційних (інноваційних) проектів (програм);
суб’єкт господарювання визнається неплатоспроможним у встановленому законодавством порядку;
24.2.8) у разі використання коштів інвестиційно–інноваційного податкового кредиту не за цільовим призначенням або дострокового розірвання договору про надання інвестиційного податкового кредиту суб’єкт господарювання втрачає право на користування таким кредитом до завершення реалізації інвестиційного (інноваційного) проекту (програми). До 10 числа місяця, наступного за тим, у якому виявлено нецільове використання коштів, суб’єкт господарювання зобов’язаний перерахувати до бюджету суму податку, сплата якої була відстрочена, та сплатити пеню, нараховану на суму відстроченого податкового зобов’язання з податку, з моменту надання відстрочки до моменту сплати податку, виходячи з розрахунку 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати.
24.3. Витрати, здійснені платником податку відповідно до інвестиційних проектів, схвалених Комісією з організації діяльності технологічних парків та інноваційних структур інших типів при Кабінеті Міністрів України, на будівництво (створення) або поліпшення капітальних активів, які після закінчення будівництва передані у державну власність чи власність територіальних громад (без подальшої приватизації), враховуються у зменшення податкових зобов’язань такого платника податку в обсязі, що дорівнює сумі таких витрат та не перевищує 80 відсотків суми податкового зобов'язання, нарахованого за результатами звітних (податкових) періодів, наступних за періодом, в якому здійснено таку передачу. Зазначені витрати здійснюються інвестором відповідно до процедур державної закупівлі, встановлених законом. Такі об’єкти інвестування призначаються для задоволення загальнодержавних потреб або потреб територіальної громади. 
Підтвердження факту передачі закінчених будівництвом об’єктів у державну власність чи власність територіальних громад (без подальшої приватизації) платниками, які реалізують зазначені інвестиційні проекти, за поданням обласних державних адміністрацій чи Ради міністрів Автономної Республіки Крим надає Комісія з організації діяльності технологічних парків та інноваційних структур інших типів при Кабінеті Міністрів України.
Вартість будівництва визначається платником податку – інвестором за правилами, встановленими цим розділом для визначення витрат. При цьому з метою оподаткування дохід  та витрати в результаті передання капітальних активів у державну власність чи власність територіальних громад (без подальшої приватизації) згідно із цим пунктом не визнаються. 
Порядок обліку таких інвестицій платником податку та їх зарахування у зменшення податку встановлюється Кабінетом Міністрів України.  

Стаття 25. Особливості оподаткування виробників сільськогосподарської продукції

 Підприємства, основною діяльністю яких є виробництво сільськогосподарської продукції, сплачують податок у порядку і в розмірах, передбачених цим розділом, за підсумками звітного податкового року. 
Підприємства, основною діяльністю яких є виробництво сільськогосподарської продукції, подають декларацію з податку у строки, визначені законом для річного податкового періоду. 
Сума нарахованого податку зменшується на суму податку на землю, що використовується в сільськогосподарському виробничому обороті. 
Для цілей оподаткування до підприємств, основною діяльністю яких є виробництво сільськогосподарської продукції, належать підприємства, дохід яких від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва за попередній звітний (податковий) рік перевищує 50 відсотків загальної суми доходу. 
Дія абзацу першого цієї статті не поширюється на підприємства, основною діяльністю яких є виробництво та/або продаж продукції квітково–декоративного рослинництва, дикорослих рослин, диких тварин і птахів, риби (крім риби, виловленої в річках та закритих водоймах), хутряних товарів, лікеро–горілчаних виробів, пива, вина й виноматеріалів (крім виноматеріалів, що продаються для подальшої переробки), які оподатковуються в загальному порядку. 

Стаття 26. Оподаткування страхової діяльності

26.1. Об’єктом оподаткування від провадження страхової діяльності з довгострокового страхування життя та пенсійного страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення є дохід від страхової діяльності, визначений відповідно   до   цього  пункту, який    оподатковується   за  ставкою 0 відсотків та не підлягає оподаткуванню за ставкою, встановленою в пункті 20.1 статті 20  цього розділу, в разі виконання вимог до укладення таких договорів, визначених абзацом четвертим цього підпункту.
Інвестиційний дохід, отриманий страховиком від розміщення коштів резервів страхування життя, оподатковується у страховика в частині, яка належить страховику. Частина інвестиційного доходу, отриманого від розміщення коштів резервів із страхування життя, що належить страховику, визначається як різниця між сумою доходу, отриманого/нарахованого від розміщення коштів резервів із страхування життя, та сумою витрат страховика на ведення справи, які не можуть перевищувати 15 відсотків отриманого інвестиційного доходу. 
Якщо страховик здійснює відрахування у математичні резерви із страхування життя, то сума інвестиційного доходу, що належить страховику, зменшується на суму відрахувань у такі математичні резерви, що не можуть перевищувати 85 відсотків суми інвестиційного доходу, який належить страховику. 
У разі порушення вимог договору довгострокового страхування життя, встановлених підпунктом 14.1.19 пункту 14.1 статті 14 розділу І цього Кодексу, або договору недержавного пенсійного забезпечення, укладеного відповідно до Закону України „Про недержавне пенсійне забезпечення”, в тому числі їх дострокового розірвання, доходи у вигляді суми валових внесків, отримані страховиком за такими договорами, оподатковуються за ставкою та за правилами, встановленими підпунктом 26.2 цього пункту,  в податковому періоді, в якому відбувся факт такого порушення, з нарахуванням пені в розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла на день виникнення податкового зобов’язання з податку страховика, яке мав би сплатити платник податку у встановлений строк у разі, коли б він не користувався нормою, встановленою підпунктом 26.1 цього пункту, обчислених до суми такого податкового зобов’язання та розрахованих за кожен день недоплати, закінчуючи днем включення доходів у вигляді страхових внесків до  доходів страховика.
Якщо договір довгострокового страхування життя чи з недержавного пенсійного забезпечення розривається з будь–яких причин до закінчення мінімального строку його дії або до настання відповідного страхового випадку, встановлених цим Кодексом та іншим законодавством, в результаті чого відбувається часткова страхова виплата, виплата викупної суми чи повне припинення зобов’язань страховика за таким договором перед таким платником податку або порушуються інші вимоги, встановлені цим Кодексом до таких договорів, то платник податку, який збільшив витрати згідно з нормами пункту 11.2 статті 11 цього Кодексу, зобов’язаний включити до складу своїх доходів за відповідний звітний період суму таких попередньо сплачених платежів, внесків, премій із нарахуванням штрафу у розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла на день виникнення у страхувальника податкового зобов’язання з податку, що виникає внаслідок такого збільшення доходів, обчислених з урахуванням суми такого податкового зобов’язання, що розраховується з початку податкового періоду, наступного за періодом, в якому такий платник податку вперше збільшив витрати на суму таких страхових платежів у межах такого договору, до дня подання податкової декларації за наслідками податкового періоду, на який припадає факт такого дострокового розірвання або порушення таких інших вимог. При цьому викупна сума або її частина, яка повертається платнику податку страховиком, не включається до складу доходів такого платника податку.
26.2. Об’єктом оподаткування від ведення іншої страхової діяльності, крім діяльності з виконання договорів довгострокового страхування життя, а також пенсійного страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення відповідно до Закону України „Про недержавне пенсійне забезпечення”, є оподатковуваний прибуток, який включає інвестиційний дохід, зазначений у підпункті 26.1 цього пункту. Податок із такого оподатковуваного прибутку визначається  страховиком у загальному порядку, встановленому цим розділом, з урахуванням особливостей, передбачених цим підпунктом, із застосуванням ставки податку, визначеної в пункті 4.1 статті 4 цього розділу. 
Для цілей цього підпункту прибуток від страхової діяльності визначається шляхом зменшення суми доходу від страхової діяльності за звітний період, визначеного згідно з цим підпунктом, на суми:
витрат,  пов’язаних із страховою діяльністю, визначених згідно з цим підпунктом;
частки амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно з статтею 8 цього розділу, прямо пов’язаних із отриманням доходів від страхової діяльності, а також розподілених пропорційно до питомої ваги доходу від страхової діяльності.
Для цілей оподаткування страхової діяльності дохід від страхової діяльності – це сума доходів страховика, отриманих (нарахованих) протягом звітного періоду, у тому числі (але не виключно) у вигляді:
страхових платежів, страхових внесків, страхових премій, отриманих (нарахованих) страховиком за договорами страхування, співстрахування і перестрахування ризиків на території України або за її межами протягом звітного періоду, зменшених з урахуванням вимог цього підпункту на суму страхових платежів, страхових внесків, страхових премій, сплачених або нарахованих страховиком за кожним з видів страхування за договорами перестрахування;
винагород за договорами перестрахування,  співстрахування;
частин від страхових сум або страхових відшкодувань, сплачених перестраховиками за ризиками, переданими в перестрахування;
доходів від реалізації прав страховика до страхувальника або іншої особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Витрати від страхової діяльності включають суми витрат страховика у вигляді:
страхових витрат, що прямо пов’язані з провадженням страхової діяльності;
розподілених пропорційно до питомої ваги доходу від страхової діяльності адміністративних витрат (крім амортизаційних відрахувань), не включених до складу страхових витрат, що прямо пов’язані з провадженням страхової діяльності.
Для цілей цього підпункту під страховими витратами, що прямо пов’язані з провадженням страхової діяльності, слід розуміти:
сплачені суми страхових виплат (страхових відшкодувань) за страховими випадками, настання яких підтверджено відповідними документами в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за договорами страхування, співстрахування та перестрахування;
аквізиційні витрати в розмірі, що не перевищує 20 відсотків суми валових внесків за звітний період;
витрати на оплату праці та внески на соціальні заходи в частині проведеної працівниками роботи з виконання (супроводження) договорів страхування та перестрахування, оцінки збитків, завданих об’єктам страхування, розроблення умов, правил страхування та проведення актуарних розрахунків;
витрати на винагороди страховому агенту, перестраховому брокеру та   іншим страховикам за надані послуги з виконання (супроводження)  договорів страхування та перестрахування;
витрати на оплату послуг, пов’язаних з розробленням умов, правил страхування, проведення актуарних розрахунків, оплату послуг із метою оцінки збитків, завданих об’єктам страхування, оплату послуг асистансу;
витрати на винагороди за договорами перестрахування та співстрахування;
витрати на оплату за видачу ліцензій на ведення страхової діяльності;
витрати на оплату придбання, виготовлення бланків страхової документації;
витрати на оплату банківських послуг, пов’язаних з інкасацією страхових платежів, та здійснення виплат страхового відшкодування;
витрати в частині, що стосується страхової діяльності, на організацію прийомів, презентацій і свят, придбання і розповсюдження подарунків, у тому числі безоплатне надання послуг у сфері страхування з рекламними цілями, але не більше 2 відсотків оподатковуваного прибутку від страхової діяльності за попередній звітний податковий рік.
Для цілей цього підпункту під аквізиційними витратами слід розуміти:
витрати на оплату праці та внески на соціальні заходи в частині виконаної працівниками роботи з підготовки та укладення договорів страхування, перестрахування, оцінки ризиків, прийнятих на страхування, співстрахування та перестрахування;
витрати на винагороди страхового агента за надані послуги з укладення договорів страхування, винагороди перестрахового брокера за надані послуги з підготовки, укладення договорів перестрахування, винагороди іншим страховикам за надані послуги з укладення договорів страхування;
витрати на оплату послуг з метою оцінки ризиків, прийнятих на страхування, співстрахування та перестрахування;
витрати на проведення передпродажних та рекламних заходів стосовно послуг у сфері страхування, що надаються страховиком.
26.3. Платники податку ведуть окремий облік доходів та витрат, пов’язаних з отриманням прибутку, що звільняється від оподаткування або оподатковується за ставкою нижчою, ніж визначена в пункті 20.1 статті 20 цього розділу.

Стаття 27. Оподаткування неприбуткових установ та організацій

27.1.  Ця стаття застосовується до неприбуткових установ та організацій, зареєстрованих згідно з вимогами законодавства та внесених органами державної податкової служби в установленому порядку до Реєстру неприбуткових організацій та установ, які є:
а) органами державної влади України, органами місцевого самоврядування та створеними ними установами або організаціями, що утримуються за рахунок коштів відповідних бюджетів; 
б) благодійними фондами і благодійними організаціями, створеними у порядку, визначеному законом для провадження благодійної діяльності;   громадськими організаціями, створеними з метою надання соціальних послуг, провадження екологічної, оздоровчої, аматорської спортивної, культурної, освітньої та наукової діяльності, а також творчими спілками та політичними партіями, громадськими організаціями інвалідів та їх місцевими осередками, створеними згідно із  відповідним законом  науково–дослідними установами та вищими навчальними закладами III–IV рівня акредитації, внесеними до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави; заповідниками, музеями та музеями–заповідниками; 
в) кредитними спілками, пенсійними фондами,  створеними в порядку, визначеному відповідними законами; 
г) іншими, ніж визначені в підпункті „б” цього пункту, юридичними особами, діяльність яких не передбачає отримання прибутку згідно з нормами відповідних законів; 
ґ) спілками, асоціаціями та іншими об’єднаннями юридичних осіб, створеними для представлення інтересів засновників, що утримуються лише за рахунок внесків таких засновників та не провадять господарську діяльність, за винятком отримання пасивних доходів; 
д) релігійними організаціями, зареєстрованими в порядку, передбаченому законом; 
е) житлово–будівельними кооперативами та об’єднаннями співвласників багатоквартирного будинку; 
є) професійними спілками, їх об’єднаннями та організаціями профспілок, а також організаціями роботодавців та їх об’єднаннями, утвореними в порядку, визначеному законом. 
27.2. Від оподаткування звільняються доходи неприбуткових організацій, визначених у підпункті „а” пункту 27.1 цієї статті, отримані у вигляді: 
коштів або майна, які надходять безоплатно або у вигляді безповоротної фінансової допомоги чи добровільних пожертвувань; 
пасивних доходів; 
коштів або майна, які надходять до таких неприбуткових організацій як компенсація вартості отриманих державних послуг, у тому числі доходів державних навчальних закладів, отриманих від виготовлення та реалізації товарів, виконання робіт, надання послуг, пов’язаних з їх основною статутною діяльністю; 
дотацій або субсидій, отриманих з державного або місцевого бюджетів, державних цільових фондів або у межах технічної чи благодійної, у тому числі гуманітарної, допомоги, що надаються таким неприбутковим організаціям відповідно до умов міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, крім дотацій на регулювання цін на платні послуги, які надаються таким неприбутковим організаціям або через них їх отримувачам згідно із законодавством, з метою зниження рівня таких цін. 
27.3. Від оподаткування звільняються доходи неприбуткових організацій, визначених у підпункті „б” пункту 27.1 цієї статті, отримані у вигляді: 
коштів або майна, які надходять безоплатно або у вигляді безповоротної фінансової допомоги чи добровільних пожертвувань; 
пасивних доходів; 
коштів або майна, які надходять таким неприбутковим організаціям від ведення їх основної діяльності, з урахуванням положень підпункту 27.1 цієї статті; 
дотацій або субсидій, отриманих із державного або місцевого бюджетів, державних цільових фондів або в межах технічної чи благодійної, у тому числі гуманітарної, допомоги, що надаються таким неприбутковим організаціям відповідно до умов міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, крім дотацій на регулювання цін на платні послуги, які надаються таким неприбутковим організаціям або через них їх одержувачам згідно із законодавством з метою зниження рівня таких цін. 
27.4. Від оподаткування звільняються доходи неприбуткових організацій, визначених у підпункті „в” пункту 27.1 цієї статті, отримані у вигляді: 
коштів, які надходять до кредитних спілок або пенсійних фондів у вигляді внесків на недержавне пенсійне забезпечення або внесків на інші потреби, передбачені законодавством; 
доходів від здійснення операцій з активами (у тому числі пасивних доходів) недержавних пенсійних фондів та кредитних спілок, за пенсійними вкладами (внесками), рахунками учасників фондів банківського управління відповідно до закону з цих питань; 
дотацій або субсидій, отриманих з державного або місцевого бюджетів, державних цільових фондів або у межах технічної чи благодійної, у тому числі гуманітарної, допомоги, що надаються таким неприбутковим організаціям відповідно до умов міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, крім дотацій на регулювання цін на платні послуги, які надаються таким неприбутковим організаціям або через них їх одержувачам згідно із законодавством, з метою зниження рівня таких цін. 
27.5. Від оподаткування звільняються доходи неприбуткових організацій, визначених у підпункті „г” пункту 27.1 цієї статті, отримані у вигляді:
 коштів або майна, які надходять таким неприбутковим організаціям від провадження їх основної діяльності та у вигляді пасивних доходів; 
дотацій або субсидій, отриманих з державного або місцевих бюджетів, державних цільових фондів або в межах технічної чи благодійної, у тому числі гуманітарної, допомоги, що надаються таким неприбутковим організаціям відповідно до умов міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, крім дотацій на регулювання цін на платні послуги, які надаються таким неприбутковим організаціям або через них їх одержувачам згідно із законодавством, з метою зниження рівня таких цін. 
27.6. Від оподаткування звільняються доходи неприбуткових організацій, визначених у підпункті „ґ” пункту 27.1 цієї статті, отримані у вигляді: 
разових або періодичних внесків засновників і членів; 
пасивних доходів; 
дотацій або субсидій, отриманих з державного або місцевого бюджетів, державних цільових фондів або у межах технічної чи благодійної, у тому числі гуманітарної, допомоги, що надаються таким неприбутковим організаціям відповідно до умов міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, крім дотацій на регулювання цін на платні послуги, які надаються таким неприбутковим організаціям або через них їх одержувачам згідно із законодавством, з метою зниження рівня таких цін. 
27.7. Від оподаткування звільняються доходи неприбуткових організацій, визначених у підпункті „д” підпункту 27.1 цієї статті, отримані у вигляді: 
коштів або майна, які надходять безоплатно або у вигляді безповоротної фінансової допомоги чи добровільних пожертвувань; 
будь–яких інших доходів від надання культових послуг, а також пасивних доходів. 
Від оподаткування звільняються доходи неприбуткових організацій, визначених у підпункті „е” пункту 27.1 цієї статті, отримані у вигляді внесків, коштів або майна, які надходять таким неприбутковим організаціям для забезпечення потреб їх основної діяльності та у вигляді пасивних доходів. 
Від оподаткування звільняються доходи неприбуткових організацій, визначених у підпункті „є” пункту 27.1 цієї статті, отримані у вигляді вступних, членських та цільових внесків, відрахувань коштів підприємств, установ і організацій на культурно–масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, безповоротної фінансової допомоги чи добровільних пожертвувань і пасивних доходів. 
27.8. Доходи або майно неприбуткових організацій, за винятком неприбуткових організацій, визначених у підпунктах „а” і „в” пункту 27.1 цієї статті, не підлягають розподілу між їх засновниками, учасниками або членами та не можуть використовуватися для вигоди будь–якого окремого засновника, учасника або члена такої неприбуткової організації, її посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи). 
Доходи неприбуткових організацій, визначених у абзаці „а” підпункту 27.1 цієї статті, у тому числі доходи закладів і установ освіти, науки, культури, охорони здоров’я, а також архівних установ та реабілітаційних установ для інвалідів та дітей–інвалідів, що мають відповідну ліцензію, які утримуються за рахунок бюджету, зараховуються до складу кошторисів (на спеціальний рахунок) для утримання таких неприбуткових організацій і використовуються виключно на фінансування видатків такого кошторису (у тому числі фінансування господарської діяльності згідно з їх статутами), розрахованого та затвердженого в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
У разі, коли за наслідками звітного (податкового) року доходи, зараховані до кошторису для утримання зазначених організацій, перевищують суму визначених кошторисом витрат, сума перевищення враховується у складі кошторису наступного року. 
При цьому із суми перевищення доходів над витратами зазначених неприбуткових організацій податок, передбачений у статті 4 цього розділу, не сплачується. 
Перелік платних послуг, які можуть надаватися зазначеними закладами, встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Доходи неприбуткових організацій, визначених у підпункті „в” підпункту 27.1, розподіляються виключно між їх учасниками в порядку, встановленому відповідним законодавством. 
27.9. У разі, коли доходи неприбуткових організацій, отримані протягом звітного (податкового) року з джерел, визначених пунктом 27.5 цієї статті, на кінець першого кварталу наступного за звітним року перевищують 25 відсотків загальних доходів, отриманих протягом такого звітного (податкового) року, така неприбуткова організація зобов’язана сплатити податок із нерозподіленої суми прибутку за ставкою, встановленою пунктом 20.1 статті 20 цього розділу, до суми такого перевищення. Внесення до бюджету зазначеного податку здійснюється за результатами І кварталу наступного за звітним року у строки, встановлені для інших платників податку. 
Незалежно від положень абзацу першого цього підпункту, у разі, коли неприбуткова організація отримує дохід із джерел, інших, ніж визначені пунктами 27.2–27.7 цієї статті, така неприбуткова організація зобов’язана сплатити податок на прибуток, який визначається як сума доходів, отриманих із таких інших джерел, що зменшена на суму витрат, пов’язаних з отриманням таких доходів, але не вище суми таких доходів. 
У підрахунку суми перевищення доходів над витратами згідно із абзацом першим цього підпункту, а також при визначенні сум оподатковуваного прибутку згідно з абзацом другим цього підпункту сума амортизаційних відрахувань не враховується. 
27.10. З метою оподаткування центральний орган державної податкової служби веде реєстр всіх неприбуткових організацій та їх відокремлених підрозділів, які звільняються від оподаткування згідно з положеннями цього пункту.
Право неприбуткової організації на користування пільгами в оподаткуванні  податком на прибуток  виникає після внесення такої організації  до Реєстру неприбуткових організацій та установ органами державної податкової служби в порядку, встановленому законодавством.
Державна реєстрація неприбуткових організацій здійснюється в порядку, передбаченому відповідним законодавством. 
Перереєстрація такої неприбуткової організації у випадках, передбачених законом, здійснюється без справляння будь–якої плати з такої неприбуткової організації. 
27.11. У разі ліквідації неприбуткової організації її активи повинні бути передані іншій неприбутковій організації відповідного виду або зараховані до доходу бюджету, якщо інше не передбачено законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації.
27.12. Центральний орган державної податкової служби встановлює порядок обліку і подання податкової звітності про використання коштів неприбуткових організацій (визначених у підпункті „ж” пункту 27.1 цієї статті у частині обліку і подання податкової звітності за доходами, що підлягають оподаткуванню) та вирішує питання про виключення організацій із Реєстру неприбуткових організацій і оподаткування їх доходів у разі порушення ними положень цього Кодексу та інших законодавчих актів про неприбуткові організації. До порушень також належить використання звільнених від оподаткування коштів на цілі, не передбачені статутом, зокрема, для провадження господарської діяльності. Кошти та майно, використані не за цільовим призначенням, вважаються доходом і підлягають оподаткуванню за ставкою, встановленою пунктом 20.1 статті 20 цього розділу. Рішення центрального органу державної податкової служби можуть бути оскаржені в судовому порядку. 
27.13. Термін „державні послуги” слід розуміти будь–які платні послуги, обов’язковість отримання яких встановлюється законодавством та які надаються фізичним чи юридичним особам органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та створеними ними установами і організаціями, що утримуються за рахунок коштів відповідних бюджетів. До терміна „державні послуги” не включає податки, збори (обов’язкові платежі), визначені цим Кодексом.
Під терміном „пасивні доходи” слід розуміти доходи, отримані у вигляді процентів, дивідендів, страхових виплат і відшкодувань, а також роялті. 
Під терміном „основна діяльність” для цілей цього підпункту слід розуміти діяльність неприбуткових організацій з надання благодійної допомоги, просвітніх, культурних, наукових, освітніх та інших подібних послуг для суспільного споживання, з створення систем соціального самозабезпечення громадян (недержавні пенсійні фонди та інші подібні організації). До основної діяльності також включається продаж неприбутковою організацією товарів, виконання робіт, надання послуг, які пропагують принципи та ідеї, для захисту яких було створено таку неприбуткову організацію, та які є тісно пов’язаними з її основною діяльністю, якщо ціна таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг є нижчою від звичайної або коли така ціна регулюється державою. До основної діяльності не включаються операції з надання товарів, виконання робіт, надання послуг неприбутковими організаціями, визначеними в підпунктах „в” – „д” пункту 27.1 цієї статті, особам, іншим, ніж засновники (члени, учасники) таких організацій. Кабінет Міністрів України може вводити тимчасові обмеження щодо поширення норм цього пункту на продаж неприбутковими організаціями окремих товарів чи послуг у разі, коли такий продаж загрожує або суперечить правилам конкуренції на ринку визначеного товару, при існуванні достатніх доказів, наданих особами, які оподатковуються цим податком та надають аналогічні товари, виконують роботи, надають послуги, про таке порушення. Статутні документи неприбуткових організацій повинні містити вичерпний перелік видів їх діяльності які не передбачають одержання прибутку згідно з нормами законів, що регулюють їх діяльність.
27.14. Від оподаткування звільняються доходи неприбуткових організацій, отримані у вигляді коштів як третейський збір.

Стаття 28. Особливості оподаткування прибутку підприємств, отриманого у зв’язку із впровадженням енергозберігаючих технологій

28.1. Звільняється від оподаткування 80 відсотків прибутку підприємств, отриманого від продажу на митній території України таких видів товарів власного виробництва за переліком, встановленим Кабінетом Міністрів України:
устаткування, що працює на нетрадиційних та поновлюваних джерелах енергії;
енергозберігаюче обладнання і матеріали, вироби, експлуатація яких забезпечує економію та раціональне використання паливно–енергетичних ресурсів;
засоби вимірювання, контролю та управління витратами паливно–енергетичних ресурсів;
устаткування для виробництва альтернативних видів палива.
Платник повинен забезпечити окремий облік прибутку або збитку, отриманого від продажу  на митній території України товарів, зазначених в абзаці першому цього пункту.
Суми коштів, вивільнених у зв’язку з наданням податкової пільги, спрямовуються платником податку на збільшення обсягів виробництва в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У разі порушення цільового використання коштів платник податку зобов’язаний визначити прибуток, не оподаткований у зв’язку з наданням податкової пільги, та оподаткувати його в поточному періоді, а також сплатити пеню в розмірах та за період, визначені законодавством.
28.2. Звільняється від оподаткування 50 відсотків прибутку, отриманого від здійснення енергозберігаючих заходів та реалізації енергоефективних проектів підприємств, що включені до Державного реєстру підприємств, установ та організацій, які здійснюють розроблення, впровадження та використання енергозберігаючих заходів та енергоефективних проектів.
  До Державного реєстру підприємств, установ, організацій, які здійснюють розроблення, впровадження та використання енергозберігаючих заходів та енергоефективних проектів, включаються підприємства, установи та організації, включені до галузевих програм із енергозбереження і за результатами проведення експертизи в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань забезпечення ефективного використання енергетичних ресурсів, та отримали висновок такого органу про відповідність енергозберігаючих заходів та енергоефективних проектів, що вже впроваджені або перебувають на стадії розроблення та впровадження, критеріям енергозбереження та включені до галузевих програм з енергозбереження.
Ведення Державного реєстру підприємств, установ, організацій, які здійснюють розроблення, впровадження та використання енергозберігаючих заходів та енергоефективних проектів, покладається на центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення ефективного використання енергетичних ресурсів. Порядок включення підприємств до Державного реєстру підприємств, установ, організацій, які здійснюють розроблення, впровадження та використання енергозберігаючих заходів та енергоефективних проектів, затверджується центральним органом виконавчої влади з питань забезпечення ефективного використання енергетичних ресурсів.
При впровадженні платником податку енергозберігаючих заходів та енергоефективних проектів такий платник повинен забезпечити окремий облік прибутку/збитку, отриманого від здійснення зазначених заходів та реалізації проектів, у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Стаття 29. Особливості оподаткування суб’єктів господарювання, які застосовують спеціальні податкові режими 

Суб’єкти господарювання, які застосовують спеціальні податкові режими, передбачені підрозділами 4, 5 і 6 розділу XVII цього Кодексу, сплачують податок із урахуванням особливостей, встановлених у зазначених підрозділах.

Стаття 30. Безнадійна та сумнівна заборгованість 

30.1. Порядок урегулювання безнадійної та сумнівної заборгованості.
30.1.1. Платник податку–продавець товарів, робіт, послуг має право зменшити суму доходу звітного періоду на вартість відвантажених товарів, виконаних робіт, наданих послуг у поточному або попередніх звітних податкових періодах у разі, коли покупець таких товарів, робіт, послуг затримує без погодження з таким платником податку оплату їх вартості (надання інших видів компенсації їх вартості). Таке право на зменшення суми доходу виникає, якщо протягом звітного періоду відбувається будь–яка з таких подій:
а) суд визнає заборгованість покупця перед таким покупцем або порушено справу про банкрутство такого покупця  чи стягнення заставленого ним майна;
б) за поданням продавця нотаріус вчиняє виконавчий напис про стягнення заборгованості з покупця або стягнення заставленого майна (крім  податкового боргу).
30.1.2. Платник податку–покупець зобов’язаний зменшити витрати на вартість оприбуткованих товарів (робіт, послуг), визнану судом чи за виконавчим написом нотаріуса, у податковому періоді, на який припадає день набрання чинності рішенням суду про визнання (стягнення) такої заборгованості (її частини) або вчинення нотаріусом виконавчого напису. 
Платник податку–продавець зобов’язаний збільшити дохід відповідного податкового періоду на суму заборгованості (її частини), попередньо віднесеної ним до зменшення доходу згідно з підпунктом 30.1.1 цього пункту, у разі, коли суд не задовольняє позов (заяву) продавця або задовольняє його частково чи не приймає позов (заяву) до провадження (розгляду) або задовольняє позов (заяву) покупця про визнання недійсними вимог щодо погашення цієї заборгованості або її частини. 
На суму додаткового податкового зобов’язання, розрахованого внаслідок такого зменшення, нараховується пеня, визначена з розрахунку  3–кратного розміру річної облікової ставки Національного банку України, що діяла на день виникнення додаткового податкового зобов’язання. Зазначена пеня розраховується за строк із першого дня податкового періоду, наступного за періодом, протягом якого відбулося зменшення доходу згідно з підпунктом 30.1.1 цього пункту, до останнього дня податкового періоду, на який припадає зменшення витрат, та сплачується незалежно від значення податкового зобов’язання платника податку за відповідний звітний період. Пеня не нараховується на заборгованість (її частину), списану або розстрочену внаслідок укладення мирової угоди відповідно до законодавства з питань банкрутства, починаючи з дати укладення такої мирової угоди.
30.1.3. Строки, визначені в підпунктах 30.1.1 і 30.1.2 цього пункту, застосовуються незалежно від того, чи розпочали державний виконавець або особа, прирівняна до нього згідно із законом, заходи з примусового стягнення боргу чи ні. 
30.1.4. Повідомлення про зменшення доходу або  витрат, з посиланням на положення підпунктів 30.1.1 та/або 30.1.2 цього пункту, платник податку – продавець або покупець надає органу державної податкової служби разом з декларацією за звітний податковий період та копіями документів, які підтверджують наявність заборгованості (договорами купівлі–продажу, рішеннями суду тощо).
30.1.5. Зазначене в підпункті 30.1.1 цього пункту зменшення доходу продавця та зазначене в підпункті 30.1.2 цього пункту зменшення витрат покупця не здійснюється стосовно заборгованості (її частини), яка погашається покупцем до настання строків, визначених цими підпунктами.
30.1.6. Якщо в наступних податкових періодах покупець погашає суму визнаної заборгованості або її частину (самостійно або за процедурою примусового стягнення), такий покупець збільшує (відновлює) витрати на суму такої заборгованості (її частини) за наслідками податкового періоду, на який припадає таке погашення.
30.1.7. Заборгованість, попередньо віднесена на зменшення доходу згідно з підпунктом 30.1.1 цього пункту або відшкодована за рахунок страхового резерву згідно з пунктом 30.3 цієї статті, яка визнається безнадійною внаслідок недостатності активів покупця, визнаного банкрутом у встановленому порядку, або внаслідок її списання згідно з умовами мирової угоди, укладеної відповідно до законодавства з питань банкрутства, не змінює податкові зобов’язання як покупця, так і продавця у зв’язку з таким визнанням.
30.2. Особливості формування резервів банками та небанківськими фінансовими установами. 
30.2.1. Банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, формують резерви для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій (за виключенням  позабалансових, крім гарантій), коштами, розміщеними на кореспондентських рахунках в інших банках, придбаними цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю), іншими активними банківськими операціями згідно із законодавством, включаючи нараховані за всіма цими операціями проценти (далі  страховий резерв). 
Страховий резерв формується та списується банком самостійно в розмірі та в порядку, передбачених методикою, яка визначається для банків Національним банком України, а для небанківських фінансових установ  спеціально уповноваженими органами виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг та цінних паперів відповідно до повноважень та включається до складу витрат. 
30.2.2. Розмір страхового резерву, що створюється за рахунок збільшення витрат фінансової установи, не може перевищувати:
для комерційних банків  20 відсотків (на період з 1 січня 2011 року до 1 січня 2012 року  30 відсотків) суми фактичної заборгованості за всіма видами операцій, зазначених у підпункті 30.2.1, а саме суми непогашеної основної суми боргу та нарахованих процентів, на останній робочий день звітного податкового періоду;
для небанківських фінансових установ  розміру, що встановлюється відповідними законами про відповідну небанківську фінансову установу, але не більше 10 відсотків суми боргових вимог, а саме – сукупних зобов’язань дебіторів такої небанківської фінансової установи на останній робочий день звітного податкового періоду. До суми зазначеної заборгованості не включаються зобов’язання дебіторів, які виникають під час здійснення операцій, що не включаються до основної діяльності фінансових установ. Під терміном "основна діяльність" слід розуміти операції, визначені відповідними статтями законів про небанківські фінансові установи.
30.2.3. У разі коли за результатами звітного податкового періоду сукупний розмір страхового резерву, сформованого згідно з підпунктами 30.2.1 і 30.2.2, зменшився (крім випадків його зменшення внаслідок відшкодування банком безнадійної заборгованості позичальника в установленому законодавством порядку за рахунок страхового резерву кредитора та зменшення нормативу формування резерву згідно із законодавством), надлишкова сума страхового резерву, яка включена до витрат, спрямовується на збільшення доходу банку за результатами такого звітного періоду.
30.2.4. Порядок і джерела створення та використання резервів (фондів) для страхування вкладів (депозитів) фізичних осіб встановлюються окремим законом.
30.3. Порядок відшкодування сум безнадійної заборгованості за рахунок страхового резерву банків та небанківських фінансових установ. 
30.3.1. Заборгованість, за якою кредитор не звертається до суду щодо її примусового стягнення до закінчення строків позовної давності, не зменшує доходи кредитора згідно з підпунктом 30.1.1 цього пункту та не може бути відшкодованою за рахунок його страхових резервів. 
Основна сума боргу, яка не може бути примусово стягнутою з дебітора внаслідок укладення мирової угоди в межах процедури відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, визначеної законом, не зменшує доходи кредитора згідно з підпунктом 30.1.1 цього пункту, але може бути відшкодованою за рахунок його страхових резервів, створених згідно з цією статтею.
30.3.2. Безнадійна заборгованість за договорами, що передбачають виставлення векселя на користь кредитора як забезпечення боргових зобов’язань дебітора, відшкодовується за рахунок страхового резерву кредитора за умови, що опротестований у неплатежі вексель залишається непогашеним протягом 30 календарних днів із моменту його опротестування та векселеотримувач порушив справу про банкрутство векселедавця в суді. 
При цьому дохід векселедавця збільшується на суму опротестованого в неплатежі векселя в податковому періоді, на який припадає 30–й календарний день із моменту опротестування такого векселя. 
30.3.3. Безнадійна заборгованість позичальника, визнаного банкрутом у встановленому законодавством порядку, відшкодовується за рахунок страхового резерву кредитора після прийняття судом рішення про визнання дебітора банкрутом. Кошти, отримані кредитором внаслідок завершення ліквідаційної процедури та продажу майна позичальника, включаються до складу доходів кредитора в податковий період їх надходження. 
У разі коли кредитор надає кредит дебітору, проти якого порушено справу про банкрутство, до моменту укладення кредитного договору та інформація про порушення такої справи була оприлюднена (за винятком випадків надання фінансових кредитів у межах процедури санації дебітора під заставу його корпоративних прав), безнадійна заборгованість за кредитом погашається за рахунок власних коштів кредитора. 
При цьому дохід дебітора, оголошеного банкрутом у встановленому законодавством порядку, не збільшується на суму зазначеної безнадійної заборгованості. 
У разі коли кредитор не може звернутися до суду із заявою про порушення справи про банкрутство у зв'язку з тим, що безсуперечні вимоги такого кредитора до боржника сукупно становлять суму, меншу ніж 300 мінімальних розмірів заробітної плати, така сума вимог включається до складу витрат кредитора. 
30.3.4. Заборгованість, забезпечена заставою, погашається в порядку, передбаченому нормами Законів України „Про заставу” та ,,Про іпотеку’’. 
Заставоутримувач має право відшкодувати за рахунок страхового резерву частину заборгованості, що залишилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, отриманих кредитором від продажу майна дебітора, переданого у заставу, та за умови, що інші юридичні дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника не привели до повного покриття заборгованості. Продаж майна, переданого в заставу, здійснюється лише через аукціони (публічні торги). У разі відчуження майна, переданого в заставу, кредитор іншими способами покриває збитки за рахунок прибутку, який залишається в його розпорядженні після оподаткування. 
Порядок проведення аукціонів (публічних торгів) встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
30.3.5. Безнадійна заборгованість, яка виникла внаслідок неспроможності дебітора погасити заборгованість у зв’язку з дією обставин непереборної сили або стихійного лиха (форс–мажору), відшкодовується за рахунок страхового резерву кредитора за наявності будь–якого з таких документів: 
підтвердження Торгово–промислової палати України про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України; 
підтвердження уповноважених органів іншої держави, легалізованих консульськими установами України, у разі настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території такої держави; 
рішення Президента України про запровадження надзвичайної екологічної ситуації в окремих місцевостях України, затвердженого Верховною Радою України, або рішення  Кабінету Міністрів України про визнання окремих місцевостей України потерпілими від  повені, посухи, пожежі та інших видів стихійного лиха,   у тому числі рішення  щодо визнання окремих місцевостей потерпілими від   несприятливих  погодних умов, які  потягли за  собою  втрату врожаю сільськогосподарських культур в обсягах, що  перевищують 30 відсотків середнього врожаю за попередні п’ять календарних років.
При цьому дохід дебітора не збільшується на суму заборгованості, що виникла внаслідок його неспроможності погасити таку заборгованість у зв’язку з дією обставин непереборної сили або стихійного лиха (форс–мажору), протягом усього строку дії таких форс–мажорних обставин. 
30.3.6. Прострочена заборгованість підприємств, установ та організацій, на майно яких не може бути звернено стягнення, або тих, що не підлягають приватизації, згідно із законодавством України відшкодовується за рахунок страхового резерву кредитора в разі, коли протягом 30 календарних днів із моменту виникнення прострочення зазначена заборгованість не була відшкодована коштами державного бюджету чи відповідних місцевих бюджетів або компенсована в будь–який інший спосіб. 
При цьому кредитор у строки, передбачені законодавством, зобов’язаний звернутися до суду з позовом щодо відшкодування збитків, отриманих у зв’язку з таким кредитуванням. У разі коли кредитор не звертається до суду протягом визначених законодавством строків або в разі коли суд відмовляє в позові або залишає позовну заяву без розгляду, кредитор зобов’язаний збільшити доходи на суму безнадійної заборгованості у відповідний податковий період. 
 30.3.7. Прострочена заборгованість померлих  фізичних осіб, а також визнаних у судовому порядку безвісно відсутніми або померлими, відшкодовується за рахунок страхового резерву кредитора після отримання свідоцтва про смерть або після винесення  рішення суду про визнання фізичних осіб безвісно відсутніми або померлими  за умови, що таке рішення було прийнято після   дня  укладення кредитної угоди. 
Після відшкодування простроченої заборгованості відповідно до цього підпункту кредитор має право здійснити юридичні заходи щодо стягнення безнадійної заборгованості зі спадку такої фізичної особи в межах та в порядку, визначених законодавством. 
30.3.8. Прострочена заборгованість за договорами, визнаними в судовому порядку повністю або частково недійсними з вини дебітора, відшкодовується за рахунок страхового резерву кредитора в разі, коли дебітор не погашає заборгованість за зазначеними договорами протягом 30 календарних днів із дня прийняття рішення суду про визнання їх повністю або частково недійсними. 
При цьому дохід дебітора збільшується на суму такої заборгованості в податковий період, на який припадає рішення суду щодо визнання договорів повністю або частково недійсними з вини дебітора. 
30.3.9. Прострочена заборгованість за договорами або їх частинами, визнаними в судовому порядку недійсними з вини кредитора або з вини обох сторін, погашається за рахунок повернення дебітором суми кредиторської заборгованості, а в разі її неповернення протягом 30 календарних днів – з прибутку, який залишається в розпорядженні кредитора після оподаткування. 
При цьому дохід дебітора збільшується на суму такої заборгованості в податковий період, на який припадає рішення суду щодо визнання договорів або їх частин недійсними з вини обох сторін. 
30.3.10. Прострочена заборгованість фізичних осіб, стосовно яких оголошено розшук у порядку, передбаченому Кримінально–процесуальним кодексом України, відшкодовується за рахунок страхового резерву кредитора в разі, коли протягом 180 календарних днів із дня оголошення розшуку місце перебування такої фізичної особи не встановлено. 
30.3.11. Прострочена заборгованість юридичних осіб, стосовно керівників яких оголошено розшук у порядку, передбаченому Кримінально–процесуальним кодексом України, відшкодовується за рахунок страхового резерву кредитора в разі, коли протягом 180 календарних днів із дня оголошення розшуку місце перебування цих осіб не встановлено.
30.3.12. У разі коли всі заходи щодо стягнення безнадійної заборгованості згідно з порядком, визначеним пунктом 30.3 цієї статті, не дали  позитивного результату, банки та небанківські фінансові установи відносять таку заборгованість на витрати у частині, що не відшкодована за рахунок страхового резерву, створеного відповідно до цього розділу. 
30.4. Додаткові положення. 
30.4.1. У разі коли дебітор повністю або частково погашає безнадійну заборгованість, попередньо віднесену кредитором на зменшення доходів або відшкодовану за рахунок страхового резерву, кредитор збільшує дохід на суму компенсації, отриманої від дебітора, у податковий період, протягом якого відбулося повернення зазначеної заборгованості або її частини.
30.4.2. У разі, коли за висновком відповідного уповноваженого органу, визначеного підпунктом 30.3.5 пункту 30.3 цієї статті, обставини непереборної сили, стихійного лиха (форс–мажору) носять тимчасовий характер і не впливають на спроможність дебітора сплатити заборгованість після їх закінчення, кредитор може надати претензію дебітору стосовно сплати зазначеної заборгованості. Якщо дебітор не погасив зазначену заборгованість або кредитор не звернувся з позовом до суду стосовно стягнення такої заборгованості протягом строків, визначених законодавством, доходи кредитора і дебітора збільшуються на суму зазначеної заборгованості. 
30.4.3. У разі коли фізична особа–дебітор, визнана у судовому порядку безвісно відсутньою або померлою, з’являється, кредитор зобов’язаний здійснити відповідні заходи щодо стягнення заборгованості з такої особи. У випадку, коли така фізична особа сплачує заборгованість, що була попередньо віднесена кредитором на зменшення доходів або відшкодована за рахунок страхового резерву, кредитор збільшує дохід на суму коштів, отриманих від дебітора в податковий період, протягом якого відбулося повернення зазначеної заборгованості. 
30.4.4. У разі коли відповідно до законодавства рішення про визнання договорів недійсними з вини дебітора скасоване, а кредитор не оскаржує таке рішення у строки, передбачені законодавством, кредитор збільшує дохід на суму заборгованості, попередньо віднесену на зменшення доходу або відшкодовану за рахунок страхового резерву в податковий період, протягом якого закінчився строк для подання такої скарги. 
30.4.5. У разі коли фізична особа, стосовно якої органами слідства оголошено розшук, розшукана і сплачує заборгованість, яка була попередньо включена кредитором на зменшення доходу або відшкодована за рахунок страхового резерву, кредитор збільшує дохід на суму компенсації заборгованості, отриманої від дебітора, у податковий період, протягом якого відбулося повернення зазначеної заборгованості (її частини). 
30.4.6. У разі коли юридичні або фізичні особи, визнані винними в заподіянні шкоди згідно з положеннями Цивільного кодексу України, сплачують заборгованість фізичної особи, що віднесена кредитором на зменшення доходу або відшкодована за рахунок страхового резерву, кредитор збільшує дохід на суму коштів, отриманих у погашення заборгованості дебітора, у податковий період, протягом якого відбулося повернення зазначеної заборгованості (її частини). 
 
Стаття 31. Оподаткування нерезидентів

31.1. Будь–які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються у порядку і за ставками, визначеними цією статтею. 
Для цілей цього пункту під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, слід розуміти: 
а) проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за борговими зобов’язаннями, випущеними (виданими) резидентом; 
б) дивіденди, які сплачуються або нараховуються резидентом; 
в) роялті, фрахт та доходи від інжинірингу; 
г) лізингова/орендна плата, що сплачується або нараховується резидентами або постійними представництвами на користь нерезидента– лізингодавця/орендодавця за договорами оперативного лізингу/оренди; 
д) доходи від продажу нерухомого майна, розташованого на території України, яке належить нерезиденту, у тому числі майна постійного представництва нерезидента;
е) прибуток від здійснення операцій із торгівлі цінними паперами, деривативами або іншими корпоративними правами, визначений відповідно до норм цього розділу; 
є) доходи, отримані від провадження спільної діяльності на території України, доходи від здійснення довгострокових контрактів на території України; 
ж) винагорода за провадження культурної, освітньої, релігійної, спортивної, розважальної діяльності нерезидентів або уповноважених ними осіб на території України; 
з) брокерська, комісійна або агентська винагорода, отримана від резидентів або постійних представництв інших нерезидентів стосовно брокерських, комісійних або агентських послуг, наданих нерезидентом або його постійним представництвом на території України на користь резидентів; 
и) внески та премії на страхування або перестрахування ризиків в Україні (у тому числі страхування ризиків життя) або страхування резидентів від ризиків за межами України; 
і) доходи, одержані від діяльності у сфері розваг (крім діяльності з проведення державної грошової лотереї); 
ї) доходи у вигляді благодійних внесків та пожертв на користь нерезидентів; 
й) інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, за винятком доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів/виконаних робіт/наданих послуг, переданих/виконаних/наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв’язку чи міжнародного інформаційного забезпечення та дивідендів, що оподатковані відповідно до цього розділу. 
31.2. Резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь–яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах  31.3 – 31.6 цієї статті, зобов’язані утримувати податок  із таких доходів, зазначених у пункті  31.1  цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено нормами міжнародних договорів із країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
31.3. Прибутки нерезидентів, отримані у вигляді доходів від безпроцентних (дисконтних) облігацій чи казначейських зобов’язань, оподатковуються за ставкою, встановленою пунктом 20.1 статті 20 цього розділу, у такому порядку: 
базою оподаткування є прибуток, який розраховується як різниця між номінальною вартістю безпроцентних (дисконтних) цінних паперів, сплаченою або нарахованою їх емітентом, та ціною їх придбання на первинному чи вторинному фондовому ринку; 
з метою здійснення податкового контролю придбання або продаж зазначених у цьому підпункті цінних паперів може здійснюватися від імені та за рахунок нерезидента виключно його постійним представництвом або резидентом, який працює від імені, за рахунок та за дорученням такого нерезидента; 
зазначені резидент або постійне представництво нерезидента несуть відповідальність за повне та своєчасне нарахування та внесення до бюджету податків, утриманих під час виплати нерезиденту доходів від володіння процентними або безпроцентними (дисконтними) цінними паперами. Центральний орган державної податкової служби встановлює порядок надання резидентами або постійними представництвами нерезидента розрахунку податкових зобов’язань нерезидентів та звітів про утримання та внесення до відповідного бюджету податків, встановлених цим пунктом. 
Резиденти, які працюють від імені, за рахунок та за дорученням нерезидента на ринку процентних або безпроцентних (дисконтних) облігацій чи казначейських зобов’язань, самостійно подають органу державної податкової служби за місцем свого розташування звіт про утримання та внесення до відповідного бюджету податків, встановлених цим пунктом. 
31.4. Не підлягають оподаткуванню доходи, отримані нерезидентами у вигляді процентів або доходу (дисконту) на державні цінні папери, продані або розміщені нерезидентам за межами території України через уповноважених агентів–нерезидентів, або процентів, сплачених нерезидентам за отримані Україною позики (кредити або державні зовнішні запозичення), які відображаються в Державному бюджеті України чи кошторисі Національного банку України. 
31.5. Сума фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів.
При цьому: 
базою для оподаткування є базова ставка такого фрахту; 
особами, уповноваженими стягувати цей податок та вносити його до бюджету, є резидент, який виплачує такі доходи, незалежно від того, є він платником цього податку чи ні, а також є він суб’єктом спрощеного оподаткування чи ні. 
31.6. Страховики або інші резиденти, які здійснюють страхові платежі (страхові внески, страхові премії) та страхові виплати (страхові відшкодування) у межах договорів страхування або перестрахування ризиків, у тому числі страхування життя на користь нерезидентів, зобов’язані оподатковувати  суми, що перераховуються, таким чином:
у межах договорів із обов’язкових видів страхування, за якими страхові виплати (страхові відшкодування) здійснюються на користь фізичних осіб–нерезидентів, а також за договорами страхування у межах системи міжнародних договорів „Зелена карта” – за ставкою 0 відсотків;
у межах договорів страхування ризиків за межами України, за якими страхові виплати (страхові відшкодування) здійснюються на користь нерезидентів, крім ризиків, зазначених в абзаці другому цього пункту, – за ставкою 4 відсотки суми, що перераховується, за власний рахунок страховика у момент здійснення перерахування такої суми;
під час укладання договорів страхування або перестрахування ризику безпосередньо з страховиками та перестраховиками–нерезидентами, рейтинг фінансової надійності (стійкості) яких відповідає вимогам, установленим спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг (у тому числі через або за посередництвом перестрахових брокерів, які в порядку, визначеному таким уповноваженим органом, підтверджують, що перестрахування здійснено в перестраховика, рейтинг фінансової надійності (стійкості) якого відповідає вимогам, установленим зазначеним уповноваженим органом), а також під час укладання договорів перестрахування з обов’язкового страхування цивільної відповідальності оператора ядерної установки за шкоду, яка може бути заподіяна внаслідок ядерного інциденту, – за ставкою 0 відсотків;
в інших випадках, ніж зазначені в абзацах другому – четвертому цього пункту, – за ставкою 12 відсотків суми таких виплат за власний рахунок у момент здійснення перерахування таких виплат. 
31.7. Резиденти, які здійснюють виплати нерезидентам за виробництво та/або розповсюдження реклами про такого резидента, під час такої виплати сплачують податок за ставкою 20 відсотків суми таких виплат за власний рахунок. 
31.8. Резиденти, які здійснюють виплати нерезидентам доходів у вигляді компенсації вартості нематеріальних активів, оподатковують їх за ставкою       15 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок таких доходів. 
Для цілей цього пункту до нерезидентів прирівнюються особи, які не є платниками податку на прибуток або сплачують його у складі інших податків.
31.9. Суми прибутків нерезидентів, які провадять свою діяльність на території України через постійне представництво, оподатковуються в загальному порядку. При цьому таке постійне представництво прирівнюється з метою оподаткування до платника податку, який провадять свою діяльність незалежно від такого нерезидента. 
У разі коли нерезидент провадить свою діяльність не лише в Україні, а й за її межами, і при цьому не визначає прибуток від своєї діяльності, що ведеться  ним через постійне представництво в Україні, сума прибутку, що підлягає оподаткуванню в Україні, визначається на підставі складення нерезидентом відокремленого балансу фінансово–господарської діяльності, погодженого з органом державної податкової служби за місцезнаходженням постійного представництва. 
У разі неможливості визначити шляхом прямого підрахування прибуток, отриманий нерезидентами з джерелом його походження з України, оподатковуваний прибуток визначається органом державної податкової служби як різниця між доходом та витратами, визначеними шляхом застосування до суми отриманого доходу коефіцієнта 0,7.
31.10. Резиденти, які надають агентські, довірчі, комісійні та інші подібні послуги з продажу чи придбання товарів, робіт, послуг за рахунок і на користь нерезидента (у тому числі укладення договорів з іншими резидентами від імені і на користь нерезидента), утримують і перераховують до відповідного бюджету податок із доходу, отриманого таким нерезидентом із джерел в Україні, визначений у порядку, передбаченому для оподаткування прибутків нерезидентів, що проводять діяльність на території України через постійне представництво. При цьому такі резиденти не підлягають додатковій реєстрації в органах державної податкової служби як платники податку. 

Стаття 32. Спеціальні правила

32.1. Якщо чинним міжнародним договором, згода на обов’язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим розділом, застосовуються норми міжнародного договору. 
  32.2. У разі укладення договорів із нерезидентами не дозволяється включення до них податкових застережень, згідно з якими підприємства, що виплачують доходи, беруть на себе зобов’язання щодо сплати податків на доходи нерезидентів. 
  32.3. У разі укладення договорів, які передбачають здійснення оплати на користь резидентів держав з преференційним режимом оподаткування або здійснення розрахунків через таких резидентів або через їх банківські рахунки, незалежно від того, здійснюється така оплата (в грошовій або іншій формі) безпосередньо або через інших резидентів чи нерезидентів, витрати платників податку за такими договорами включаються до складу їх витрат у порядку, передбаченому цим розділом, у сумі, що дорівнює 0,85 суми, зазначеної в договорі. 
Правило, визначене цим пунктом, починає застосовуватися з календарного кварталу, наступного за кварталом, на який припадає набрання чинності переліком держав з преференційним режимом оподаткування, затвердженим Кабінетом Міністрів України. 
 У разі необхідності внесення змін до цього переліку такі зміни вносяться не пізніше, ніж за 3 місяці до нового звітного (податкового) року та вводяться в дію з початку нового звітного (податкового) року.
У разі укладення договорів, які передбачають продаж або інші види відчуження товарів, виконання робіт, надання послуг резидентів держав з преференційним режимом оподаткування, чи при здійсненні розрахунків через таких резидентів або через їх банківські рахунки, незалежно від того, здійснюється оплата (в грошовій чи іншій формі) безпосередньо або через інших резидентів чи нерезидентів, з метою оподаткування при визначенні суми доходів, отриманих від укладення таких договорів, застосовується коефіцієнт 1,15.
32.4. Якщо платнику податку належить безпосередньо чи опосередковано 10 і більше відсотків статутного капіталу юридичної особи – нерезидента або він має 10 і більше відсотків голосуючих акцій цієї юридичної особи – нерезидента, яка в свою чергу отримує дохід в державі з преференційним режимом оподаткування, частина прибутку юридичної особи – нерезидента, що визначається виходячи із частки участі платника податку у статутному капіталі такої юридичної особи – нерезидента, що належить до платника податку, включається в його оподатковуваний дохід. Це положення застосовується також при участі платника податку в інших формах організації підприємницької діяльності, що не утворюють юридичну особу.
Загальна сума прибутку юридичної особи – нерезидента, що розташований та (або) зареєстрований у державі з преференційним режимом оподаткування, з якого частина прибутку включається в оподатковуваний дохід платника податку, повинна бути підтверджена у встановленому порядку консолідованою фінансовою звітністю нерезидента.
32.5. Для цілей цієї статті іноземна держава розглядається  як держава з преференційним режимом оподаткування, якщо в цій державі ставка податку становить не більше ніж 1/2 ставки, що визначена у пункті 20.1 статті 20 цього розділу, або в цій державі діють закони про конфіденційність фінансової інформації чи інформації про компанії, які дають змогу зберігати таємницю про фактичного власника майна чи фактичного власника доходу, або якщо така держава не надає таку інформацію центральному органу державної податкової служби на його запити.
До держав з пільговим оподаткуванням також відносяться адміністративно–територіальні  частини держав, в яких ставка податку, що фактично застосовується державою до юридичної особи – нерезидента, складає не більше 1/2 ставки, що визначена у пункті 20.1 статті 20 цього розділу, або в цій державі діють закони про конфіденційність фінансової інформації чи інформації про компанії, які дозволяють зберігати таємницю про фактичного власника майна чи фактичного власника доходу, або якщо така держава не надає таку інформацію органу державної податкової служби на його запити.
32.6. Суми податку на прибуток, отриманий з іноземних джерел, що сплачені суб’єктами господарювання за кордоном, зараховуються під час сплати ними податку в Україні. При цьому зарахуванню підлягає сума податку, розрахована за правилами, встановленими цим розділом. 
32.7. Розмір зарахованих сум податку із іноземних джерел протягом податкового періоду не може перевищувати суми податку, що підлягає сплаті в Україні таким платником податку протягом такого періоду. 
32.8. Не підлягають зарахуванню у зменшення податкових зобов’язань такі податки, сплачені в інших країнах: 
податок на капітал/майно та приріст капіталу; 
поштові податки; 
податки на реалізацію (продаж); 
інші непрямі податки незалежно від того, підпадають вони під категорію прибуткових податків чи оподатковуються окремими податками згідно із законодавством іноземних держав.
32.9. Зарахування сплачених за митним кордоном України сум податку здійснюється за умови подання письмового підтвердження податкового органу іншої держави щодо факту сплати такого податку та за наявності чинного міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування доходів. 

Розділ IV. Податок на доходи фізичних осіб

Стаття 1. Визначення термінів

1. У цьому розділі терміни вживаються в такому значенні:
1.1) додаткові блага – кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов’язаний з виконанням обов’язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків прямо передбачених нормами цього розділу).
Для цілей цього розділу під терміном "заробітна плата" розуміються основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом;
1.2) іпотечний житловий кредит – фінансовий кредит, що надається фізичній особі банківською чи іншою фінансовою установою відповідно до закону строком не менш як на п'ять повних календарних років для фінансування витрат, пов'язаних з придбанням квартири (кімнати) чи житлового будинку (його частини) або будівництвом житлового будинку (його частини), які надаються у власність позичальника з прийняттям кредитором такого житла (землі, що знаходиться під таким житловим будинком, в тому числі присадибної ділянки) у заставу;
1.3) пасивний дохід – дохід, отриманий у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхових виплат і відшкодувань, а також орендних (лізингових) платежів за договорами оренди;
1.4) пенсійний вклад – кошти, внесені на пенсійний депозитний рахунок, відкритий у банківській установі згідно з договором пенсійного вкладу відповідно до закону;
1.5) пенсійний внесок – кошти, внесені до недержавного пенсійного фонду, страхової організації або на пенсійний депозитний рахунок до банківської установи у межах недержавного пенсійного забезпечення чи сплачені до Накопичувального пенсійного фонду загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (далі – Накопичувальний фонд) відповідно до закону. Для цілей оподаткування пенсійний внесок не є внеском на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування;
1.6) податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб’єктами господарювання, – документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку – резидента у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів – фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом;
1.7) працівник – фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Для цілей цього розділу до працівника прирівнюється фізична особа, у тому числі самозайнята особа, якій нараховується (виплачується, надається) дохід за виконання нею певної роботи/надання послуги згідно із цивільно-правовим договором у разі, коли згідно із законодавством про працю буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими відносинами; 
1.8) роботодавець – юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених договорів (контрактів) та несе обов'язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов'язки, передбачені законами.
Для цілей цього розділу до роботодавця прирівнюється юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво), постійне представництво нерезидента або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) дохід за виконання певної роботи/надання послуги згідно із цивільно-правовим договором у разі, коли згідно із законодавством про працю  буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими відносинами;
1.9) самозайнята особа – платник податку, який є фізичною особою – підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що такі особи не є працівниками в межах підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність – діяльність, пов’язана з участю  фізичних осіб у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, так само, як у діяльності лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, осіб, зайнятих релігійною (місіонерською) діяльністю, іншій подібній діяльності за умови, що такі особи не є працівниками чи фізичною особою – підприємцем та використовують найману працю не більш як однієї фізичної особи.

Стаття 2. Платники податку

2.1. Платниками податку є: 
резидент – фізична особа, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; 
нерезидент – фізична особа, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні;
податковий агент – юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента – юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формах) зобов’язані  нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений цим розділом, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому цим розділом та статтею 20 розділу І  цього Кодексу.
2.2. Не є платником податку нерезидент, який отримує доходи з джерела їх походження в Україні і має дипломатичні привілеї та імунітет, встановлені на умовах взаємності міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, щодо доходів, які він отримує безпосередньо від провадження дипломатичної чи прирівняної до неї таким міжнародним договором діяльності. 
2.3. У разі смерті платника податку або оголошення його судом померлим чи визнання безвісно відсутнім податок за останній податковий період справляється з нарахованих на його користь доходів. У разі відсутності нарахованих доходів податок сплаті не підлягає. 
2.4. Якщо фізична особа – платник податку вперше отримує оподатковувані доходи всередині податкового періоду, то перший податковий період розпочинається з дня отримання таких доходів.
Якщо платник податку помирає, визнається судом померлим чи безвісно відсутнім або втрачає статус резидента (за відсутності податкових зобов’язань як нерезидента згідно з цим Кодексом), останнім податковим періодом вважається період, який закінчується днем, на який відповідно припадає смерть такого платника податку, винесення такого судового рішення чи втрата ним статусу резидента.

Стаття 3. Об'єкт оподаткування

3.1. Об’єктом оподаткування резидента є:
3.1.1) загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;
3.1.2) доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх виплати; 
3.1.3) іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
3.2. Об’єктом оподаткування нерезидента є:
3.2.1) загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід з джерела його походження в Україні; 
3.2.2) доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх виплати. 

Стаття 4. База оподаткування 

4.1. Базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 4.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.
Загальний оподатковуваний дохід – будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
4.1.1. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. 
4.1.2. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця. 
4.1.3. Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою – підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 17 цього розділу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, згідно із статтею 18 цього розділу.
4.2. До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: 
4.2.1) доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).
Перелік  витрат на оплату праці, що є одночасно базою оподаткування податком з доходів фізичних осіб та нарахування внесків до фондів загальнообов’язкового державного соціального страхування, встановлюється Кабінетом Міністрів України; 
4.2.2) суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору; 
4.2.3) доходи від продажу об'єктів майнових і немайнових прав, зокрема інтелектуальної (промислової) власності, та прирівняні до них права, доходи у вигляді сум авторської винагороди, іншої плати за надання права на користування або розпорядження іншим особам нематеріальним активом (творами науки, мистецтва, літератури або іншими нематеріальними активами), об’єкти права інтелектуальної промислової власності та прирівняні до них права (далі – роялті), у тому числі отримані спадкоємцями власника такого нематеріального активу;
4.2.4) частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 12 - 13 цього розділу;
4.2.5) дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом  10.1 статті  10 цього розділу; 
4.2.6) оподатковуваний дохід (прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів минулих податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або нарахований органом державної податкової служби згідно із цим Кодексом; 
4.2.7) сума заборгованості платника податку, за якою минув строк позовної давності та яка перевищує суму, що становить 50 відсотків місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, крім сум податкової заборгованості, за якими минув строк позовної давності згідно з розділом ІІ цього Кодексу, що встановлює порядок стягнення заборгованості з податків, зборів (обов'язкових платежів) та погашення податкового боргу. Обов’язок щодо сплати (перерахування) податку до бюджету з таких доходів покладається на податкових агентів; 
4.2.8) дохід у вигляді процентів (дисконтних доходів), дивідендів, виграшів, призів; 
4.2.9) інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 5.1.2 і 5.1.18 пункту 5.1 статті 5 цього розділу;
4.2.10) дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом;
4.2.11) сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється відповідно до пункту 10.9 статті 10 цього розділу; 
4.2.12) кошти або майно (немайнові активи), отримані платником податку як хабар, викрадені чи знайдені як скарб, не зданий державі згідно із законом, у сумах, які підтверджені обвинувальним вироком суду незалежно від призначеної ним міри покарання;
4.2.13) доходи, які становлять позитивну різницю між сумою внесених фізичною особою коштів до фонду фінансування будівництва та сумою коштів, отриманих такою особою від інших осіб у разі відступлення права вимоги таким іншим особам, у тому числі якщо таке відступлення здійснено на підставі договору купівлі-продажу, або виплачених цій особі з такого фонду, в разі її відмови від участі у цьому фонді, крім випадків, коли отримані з фонду фінансування будівництва кошти фізична особа одночасно передала в управління тому ж управителю в той же або інший фонд фінансування будівництва;
4.2.14) дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: 
а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку  внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров’ю; 
б) процентів, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання у розмірі, встановленому цивільним законодавством; 
в) пені, яка сплачується на користь платника податку за рахунок бюджету (цільового страхового фонду) внаслідок несвоєчасного повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) або інших сум бюджетного відшкодування; 
г) суми втрат, заподіяних платнику податку актами і діями, визнаними неконституційними, або незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, які відшкодовуються державою у порядку, встановленому законом. 
Дія цього пункту не поширюється на оподаткування сум страхових виплат, страхових відшкодувань і викупних сум за договорами страхування;
4.2.15) сума страхових виплат, страхових відшкодувань, викупних сум або пенсійних виплат, що сплачуються платнику податку за договорами довгострокового страхування життя (у тому числі за договорами страхування довічних пенсій) та недержавного пенсійного забезпечення, за договорами пенсійного вкладу, договорами довірчого управління, укладеними з учасниками фондів банківського управління, у випадках та розмірах, визначених підпунктом 10.8.2 пункту 10.8 статті 10 цього розділу;
4.2.16) сума пенсійних внесків у межах недержавного пенсійного забезпечення відповідно до закону, страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), пенсійних вкладів, внесків до фондів банківського управління, сплачена будь-якою особою-резидентом  за платника податку чи на його користь, крім сум, що сплачуються: 
а) особою-резидентом, яка визначається вигодонабувачем (бенефіціаром) за такими договорами; 
б) одним з членів сім'ї першого ступеня споріднення платника податку; 
в) роботодавцем-резидентом за свій рахунок за договорами довгострокового страхування життя або недержавного пенсійного забезпечення платника податку, якщо така сума не перевищує 15 відсотків нарахованої цим роботодавцем суми заробітної плати платнику податку протягом кожного звітного податкового місяця, за який вноситься страховий платіж (страховий внесок, страхова премія), або сплачується пенсійний внесок, але не більше, ніж сума, визначена в абзаці першому підпункту 9.4.1 пункту 9.4 статті 9 цього розділу, в розрахунку за місяць за сукупністю всіх таких внесків;
4.2.17) частина суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, які виплачуються платнику податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, що перевищує  законодавчо встановлену станом на 1 січня звітного податкового року  граничну суму заробітної плати, з якого сплачуються страхові внески;
4.2.18) дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 5 цього розділу), а саме у вигляді:
а) вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, наданих платнику податку в безоплатне користування,  крім випадків, коли таке надання зумовлене виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачене нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах.
Виключення, передбачене цим підпунктом, не поширюється на використання житла; 
б) вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених у цьому Кодексі для оподаткування прибутку підприємств; 
в) вартості послуг домашнього обслуговуючого персоналу, безоплатно отриманих платником податку, включаючи працю підпорядкованих осіб, а також осіб, що перебувають на військовій службі чи є заарештованими або ув'язненими. 
Під терміном "послуги домашнього обслуговуючого персоналу" маються на увазі послуги з побутового обслуговування фізичної особи, членів її сім'ї або від імені чи за їх дорученням будь-якої третьої особи, включаючи ремонт або спорудження об'єктів рухомого чи нерухомого майна, що належить таким особам або використовується ними; 
г) суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов'язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом; 
ґ) суми безповоротної фінансової допомоги;
д) суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності; 
е) вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку. 
Якщо додаткові блага надаються у негрошовій формі, сума податку об'єкта оподаткування обчислюється за правилами, визначеними пунктом 4.5 цієї статті;
4.2.19) сума витрат фізичної особи, визначена за процедурою, встановленою пунктом 52.10 статті 52 розділу ІІ цього Кодексу для нарахування податкових зобов’язань за непрямими методами, що перевищує суму задекларованих доходів; 
4.2.20) інші доходи, крім зазначених у статті 5 цього розділу.
4.3. При визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і не грошовій формах.
4.4. Під час нарахування доходів, отриманих у вигляді валютних цінностей або інших активів (вартість яких виражена в іноземній валюті або міжнародних розрахункових одиницях), такі доходи перераховуються у гривнях за валютним курсом Національного банку України, що діє на момент отримання таких доходів.
4.5. Під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою:
К = 100 : (100 – Сп), 
де      К – коефіцієнт; 
Сп – ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування. 
У такому ж порядку визначається об'єкт оподаткування і база оподаткування для коштів, надміру витрачених платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки.
4.6. Під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Пенсійного фонду України, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, – обов’язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду та внесків до фондів загальнообов’язкового державного соціального страхування, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Стаття 5. Доходи, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу

5.1. До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: 
5.1.1) сума державної матеріальної та соціальної допомоги у вигляді адресних виплат та надання соціальних послуг відповідно до закону, житлових та інших субсидій або дотацій, компенсацій (включаючи допомогу по вагітності та пологах), винагород і страхових виплат, які отримує платник податку з бюджетів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування згідно із законом, у тому числі (але не виключно):
а) сума грошової допомоги, яка надається згідно із законом членам сімей військовослужбовців чи осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, які загинули (безвісно пропали) або померли під час виконання службових обов'язків; 
б) сума державних премій України або державних стипендій України, призначених законом, постановами Верховної Ради України або указами Президента України, а також вартість державних нагород чи винагород від імені України, крім тих, що виплачуються коштами чи іншим майном, сума Нобелівської чи Абелівської премії; 
в) сума коштів з Державного бюджету України дійсним членам (академікам) та членам-кореспондентам Національної академії наук України, Української академії аграрних наук, Академії медичних наук України, Академії педагогічних наук України, Академії правових наук України та Академії мистецтв України як щомісячна довічна плата за звання дійсного члена та члена-кореспондента;
г) сума допомоги, яка виплачується (надається) жертвам нацистських переслідувань або їх спадкоємцям з бюджетів або інших джерел, визначених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також особам, які мають звання "Праведник Миру"; 
ґ) сума допомоги, яка виплачується (надається) особам, визнаним репресованими та/або реабілітованими згідно із законом, або їх спадкоємцям з бюджетів або інших джерел, визначених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 
е) сума (частина суми) пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, які виплачуються платнику податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом та яка не перевищує законодавчо встановлену на 1 січня звітного податкового року розмір граничну суму заробітної плати, з якого сплачуються страхові внески, а також з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії та довічне грошове утримання не оподатковуються чи оподатковуються в країні їх виплати;
є) сума грошової компенсації за витрату часу, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України, яку отримують фізичні особи за ведення записів та подання відомостей відповідно до програм державних вибіркових обстежень, що проводяться органами державної статистики;
ж) сума грошової компенсації, що виплачується військовослужбовцям за належне їм для отримання жиле приміщення.
Винятки, передбачені цим підпунктом, не поширюються на виплату заробітної плати та виплату, пов'язану з тимчасовою втратою працездатності, грошової (вихідної) допомоги при виході на пенсію (у відставку);
5.1.2) сума доходів, отриманих платником податку у вигляді процентів, що нараховані на цінні папери, емітовані Міністерством фінансів України, виграші у державній грошовій лотереї;
5.1.3) сума відшкодування платнику податку розміру шкоди, заподіяної йому внаслідок Чорнобильської катастрофи, у порядку та сумах, визначених законом;
5.1.4) сума виплат чи відшкодувань (крім заробітної плати чи інших виплат та відшкодувань за цивільно-правовими договорами), що здійснюються з урахуванням пункту 10.7 статті 10 цього розділу: 
а) професійними та творчими спілками їх членам у випадках, передбачених законом; 
б) Товариством Червоного Хреста України на користь отримувачів благодійної допомоги відповідно до закону; 
в) іншими неприбутковими організаціями (крім кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ) та благодійними фондами України, статус яких визначається відповідно до закону, на користь отримувачів таких виплат, крім будь-яких виплат або відшкодувань членам керівних органів таких організацій або фондів та пов'язаним з ними фізичним особам; 
г) сума, яка щороку виплачується переможцям Міжнародного конкурсу з української мови імені Петра Яцика;
5.1.5) сума внесків на обов'язкове страхування платника податку відповідно до закону, інших, ніж внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування;
5.1.6) сума внесків на державне пенсійне страхування та внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування платника податку, що вносяться за рахунок його роботодавця у розмірах, визначених законом;
5.1.7) сума страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, – обов’язкові страхові внески до недержавного пенсійного фонду; 
5.1.8) сума коштів, що належать платнику податку, які відповідно до закону перераховуються з Накопичувального фонду до недержавного пенсійного фонду чи страхової організації, з недержавного пенсійного фонду до іншого недержавного пенсійного фонду, страхової організації або на пенсійний депозитний рахунок банку;
5.1.9) вартість безоплатного лікувально-профілактичного харчування, молока або рівноцінних йому харчових продуктів, газованої солоної води, мийних і знешкоджувальних засобів, а також спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту, якими роботодавець забезпечує платника податку відповідно до Закону України „Про охорону праці”, спеціального (форменого) одягу та взуття, що надається роботодавцем у тимчасове користування платнику податку, який перебуває з ним у відносинах трудового найму. Порядок забезпечення, перелік та граничні строки  використання спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту встановлюються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з нагляду за охороною праці за участю професійних спілок і Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Норми забезпечення лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними йому харчовими продуктами, газованою солоною водою, мийними та знешкоджувальними засобами розробляються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі охорони здоров’я. Порядки видачі спеціального (форменого) одягу та взуття, його переліки та граничні строки використання затверджуються Кабінетом Міністрів України. Якщо платник податку, який припиняє трудові відносини з  роботодавцем, не повертає йому такі одяг, взуття, засоби індивідуального захисту, граничний строк використання яких не минув, то під час остаточного розрахунку первісна вартість такого майна включається до додаткових благ, наданих платнику податку;
5.1.10) сума грошового або майнового утримання чи забезпечення військовослужбовців строкової служби (у тому числі осіб, що проходять альтернативну службу), передбачена законом, яка виплачується з бюджету чи бюджетною установою;
5.1.11) кошти, отримані  платником податку  на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом 10.9 статті 10 цього розділу;
5.1.12) вартість товарів, які надходять платнику податку як гарантійна заміна у порядку, встановленому законом, а також грошова компенсація вартості товарів, надана платнику податку в разі їх повернення продавцю або особі, уповноваженій таким продавцем здійснювати їх гарантійне обслуговування (заміну) протягом гарантійного строку, але не вище ніж ціна придбання таких товарів;
5.1.13) кошти або вартість майна (немайнових активів), які надходять платнику податку за рішенням суду в результаті  поділу спільної сумісної власності подружжя у зв'язку з розірванням шлюбу чи визнанням його недійсним або за добровільним рішенням сторін з урахуванням норм Сімейного кодексу України;
5.1.14) аліменти, що виплачуються платнику податку згідно з рішенням суду або за добровільним рішенням сторін у сумах, визначених згідно із Сімейним кодексом України, за винятком виплати аліментів нерезидентом незалежно від їх розміру, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;
5.1.15) кошти або майно (майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг), отримані платниками податку як дарунок з урахуванням положень цього розділу;
5.1.16) кошти, отримані платником податку в рахунок компенсації (відшкодування) вартості майна (немайнових активів), примусово відчужених державою у випадках, передбачених законом, або вартість такої компенсації, отриманої у негрошовій формі;
5.1.17) сума надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків з бюджетів або державних цільових страхових фондів згідно із законом, а також бюджетного відшкодування під час застосування права на податкову знижку, що повертається платнику податку;
5.1.18) дивіденди, які нараховуються на користь платника податку у вигляді акцій (часток, паїв), емітованих юридичною особою – резидентом, що нараховує такі дивіденди, за умови, що таке нарахування жодним чином не змінює пропорцій (часток) участі всіх акціонерів (власників) у статутному фонді емітента, та в результаті якого збільшується статутний фонд емітента на сукупну номінальну вартість нарахованих дивідендів;
5.1.19) кошти або вартість майна (послуг), що надаються як допомога на лікування та медичне обслуговування платника податку за рахунок коштів його роботодавця, за наявності відповідних підтвердних документів, крім витрат, що компенсуються виплатами з фонду загальнообов'язкового державного медичного страхування;
5.1.20) вартість вугілля та вугільних брикетів, безоплатно наданих в обсягах та за переліком професій, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, у тому числі компенсації вартості такого вугілля та вугільних брикетів:
працівникам з видобутку (переробки) вугілля та вуглебудівних підприємств; 
пенсіонерам, які пропрацювали на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, вуглебудівних підприємствах: на підземних роботах - не менше ніж 10 років для чоловіків і не менше ніж 7 років 6 місяців - для жінок; на роботах, пов'язаних із підземними умовами, - не менше ніж 15 років для чоловіків і не менше ніж 12 років 6 місяців - для жінок; на роботах технологічної лінії на поверхні діючих шахт чи на шахтах, що будуються, розрізах, збагачувальних та брикетних фабриках - не менше ніж 20 років для чоловіків і не менше ніж 15 років - для жінок; 
інвалідам і ветеранам війни та праці, особам, нагородженим знаками „Шахтарська слава” або „Шахтарська доблесть” І, ІІ, ІІІ ступенів, особам, інвалідність яких настала внаслідок загального захворювання, у разі, коли вони користувалися цим правом до настання інвалідності; 
сім'ям працівників, які загинули (померли) на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, що отримують пенсії у зв’язку із втратою годувальника. 
При виплаті грошової компенсації вартості такого вугілля та вугільних брикетів її  сума не включається до складу загального оподатковуваного доходу платника податку. 
Порядок виконання цього підпункту визначається Кабінетом Міністрів України;
5.1.21) сума, сплачена роботодавцем на користь вітчизняних вищих та професійно-технічних навчальних закладів за фізичну особу, але не вище розміру, визначеного в абзаці першому підпункту 9.4.1 пункту 9.4 статті 9  цього розділу на кожний повний або неповний місяць підготовки чи перепідготовки такої фізичної особи, незалежно від того, чи перебуває ця особа у трудових відносинах з роботодавцем, але за умови, що вона уклала з ним письмовий договір (контракт) про взяті зобов’язання з відпрацювання у такого роботодавця після закінчення вищого та/або професійно-технічного навчального закладу і отримання спеціальності (кваліфікації) не менше ніж три роки. 
Якщо працівник припиняє трудові відносини з роботодавцем протягом періоду такого навчання або до закінчення третього календарного року від року, в якому закінчується таке навчання, сума, сплачена як компенсація вартості навчання, прирівнюється до додаткового блага, наданого такому працівнику протягом року, на який припадає таке припинення трудових відносин, та підлягає оподаткуванню у загальному порядку; 
5.1.22) кошти або вартість майна (послуг), що надаються як допомога на поховання платника податку: 
а) будь-якою фізичною особою, благодійною організацією, Пенсійним фондом України або професійною спілкою; 
б) роботодавцем такого померлого платника податку за його останнім місцем роботи (у тому числі перед виходом на пенсію) у розмірі, що не перевищує подвійний розмір суми, визначеної в абзаці першому підпункту 9.4.1 пункту 9.4 статті 9 цього розділу. Сума перевищення за її наявності остаточно оподатковується під час її нарахування (виплати, надання);
5.1.23) вартість одягу, взуття, а також сума грошової допомоги, що надаються дітям-сиротам чи дітям, позбавленим батьківського піклування (у тому числі випускникам професійно-технічних навчальних закладів і вищих навчальних закладів I - IV рівня акредитації), у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України; 
5.1.24) доходи від відчуження безпосередньо власником сільськогосподарської продукції (включаючи продукцію первинної переробки), вирощеної (виробленої) ним на земельних ділянках, наданих йому в розмірах, встановлених Земельним кодексом України для ведення особистого селянського господарства, якщо їх розмір не було збільшено в результаті отриманої в натурі (на місцевості) земельної частки (паю), будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибних ділянок), ведення садівництва та індивідуального дачного будівництва.
Отримувач таких доходів подає податковому агенту довідку про своє право на отримання доходу у джерела його виплати без сплати податку. 
Форма довідки, строк дії, порядок її видачі розробляються і затверджуються центральним органом державної податкової служби за погодженням з центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів; 
5.1.25) сума, отримана платником податку за здану (продану) ним вторинну сировину та побутові відходи, за винятком брухту чорних, дорогоцінних  або кольорових металів. 
Під час виплати доходів за зданий платником податку брухт чорних, дорогоцінних або кольорових металів особа, що його закуповує, вважається податковим агентом та зобов'язана утримати податок із суми такої виплати за ставкою, встановленою цим  розділом.
Порядок виконання цього підпункту визначається Кабінетом Міністрів України;
5.1.26) сума стипендії, яка виплачується з бюджету учню, студенту, курсанту військових навчальних закладів, ординатору, аспіранту або ад'юнкту, але не вище ніж сума, визначена в абзаці першому підпункту 9.4.1 пункту 9.4 статті 9 цього розділу. Сума перевищення за її наявності підлягає оподаткуванню під час її нарахування (виплати) за ставкою, встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього розділу;
5.1.27) сума страхової виплати, страхового відшкодування або викупна сума, отримана платником податку за договором страхування від страховика-резидента, іншого ніж довгострокове страхування життя (у тому числі страхування довічних пенсій) та недержавне пенсійне забезпечення, у разі виконання таких умов: 
а) під час страхування життя або здоров'я платника податку факт заподіяння шкоди страхувальнику повинна бути належним чином підтверджений. Якщо страхувальник помирає, сума страхової виплати, яка належить вигодонабувачам або спадкоємцям, оподатковується за правилами, встановленими для оподаткування спадщини (вигодонабувач прирівнюється до спадкоємця); 
б) під час страхування майна сума страхового відшкодування не може перевищувати вартість застрахованого майна, визначену за звичайними цінами на дату укладення страхового договору, збільшену на суму сплачених страхових платежів (страхових внесків, страхових премій); 
в) під час страхування цивільної відповідальності сума страхового відшкодування не може перевищувати розмір шкоди, фактично заподіяної вигодонабувачу (бенефіціару), яка визначається за звичайними цінами на дату такої страхової виплати.
Звільнення від оподаткування сум страхового відшкодування не розповсюджується на фізичних осіб - підприємців, які оподатковуються відповідно до статті 17 цього розділу та отримують такі суми за договорами страхування майна таких осіб чи цивільної відповідальності, пов’язаної з експлуатацією належних ним транспортних засобів, якщо таке майно чи транспортні засоби використовуються при  провадженні ними господарської діяльності. Зазначені суми страхового відшкодування включаються до оподатковуваного доходу; 
5.1.28) сума страхової виплати, страхового відшкодування, викупна сума або їх частина, чи пенсійна виплата, отримана платником податку за договором довгострокового страхування життя, у тому числі страхування довічних пенсій,  сума пенсійної виплати із системи недержавного пенсійного забезпечення, сума виплати за договором пенсійного вкладу, договором довірчого управління, укладеним з учасником фонду банківського управління, визначених підпунктом 10.8.3 пункту 10.8 статті 10 цього розділу.
Порядок застосування підпункту 5.1.27 цього пункту та цього підпункту визначається центральним органом виконавчої влади, який здійснює контроль за небанківськими фінансовими установами відповідно до закону;
5.1.29) основна сума депозиту (вкладу), внесеного платником податку до банку чи небанківської фінансової установи, яка повертається йому, а також основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти;
5.1.30) сума виплат громадянам України (їх спадкоємцям) грошових заощаджень, поміщених в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у такі державні цінні папери: облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов'язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР та грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992 – 1994 років;
5.1.31) основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку;
5.1.32) прибуток від операцій з майном або інвестиційними активами, який не підлягає оподаткуванню згідно з відповідними положеннями цього розділу;
5.1.33) сума, отримана платником податку за здавання ним крові, грудного жіночого молока, інших видів донорства, яка виплачується з бюджету чи бюджетною установою;
5.1.34) вартість житла, яке передається з державної або комунальної власності у власність платника податку безоплатно або із знижкою відповідно до закону. 
Якщо платник податку з числа державних службовців та прирівняних до них осіб має право на отримання одноразової грошової компенсації витрат для створення належних житлових умов відповідно до законодавства,  сума такої компенсації оподатковується як додаткове благо під час її нарахування (виплати) за її рахунок;
5.1.35) вартість путівок на відпочинок, оздоровлення та лікування на території України платника податку та/або його дітей віком до 18 років, які надаються йому безоплатно або із знижкою (у розмірі такої знижки) професійною спілкою, до якої зараховуються профспілкові внески платника податку – члена такої професійної спілки, створеної відповідно до законодавства України, або за рахунок коштів відповідного фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування;
5.1.36) дохід фізичної особи - підприємця, з якого сплачуються податки згідно із спрощеною системою оподаткування відповідно до цього Кодексу;
5.1.37) сума витрат роботодавця у зв’язку з підвищенням кваліфікації (перепідготовкою) платника податку згідно із законом;
5.1.38) вартість орденів, медалей, знаків, кубків, дипломів, грамот та квітів, якими відзначаються працівники, інші категорії громадян та/або переможці змагань, конкурсів, а також цінних дарунків таким особам, якщо їх вартість не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, за винятком грошових виплат у будь-якій сумі;
5.1.39) сума доходу, отриманого платником податку внаслідок відчуження акцій (інших корпоративних прав), одержаних ним у власність в процесі приватизації в обмін на приватизаційні компенсаційні сертифікати, безпосередньо отримані ним як компенсація суми його внеску до установ Ощадного банку СРСР або до установ державного страхування СРСР, або в обмін на приватизаційні сертифікати, отримані ним відповідно до закону, а також сума доходу, отриманого таким платником податку внаслідок відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв), майнових паїв, безпосередньо отриманих ним у власність у процесі приватизації згідно з нормами земельного законодавства.

Стаття 6. Податкова знижка

6.1. Право платника податку на податкову знижку
6.1.1. Платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.
6.1.2. Підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації. 
6.2. Документальне підтвердження витрат, що включаються до податкової знижки
6.2.1. До податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов’язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання).
6.2.2. Оригінали зазначених у підпункті 6.2.1 цього пункту документів не надсилаються органу державної податкової служби, але підлягають зберіганню платником податку протягом строку, достатнього для проведення органом державної податкової служби податкової перевірки стосовно нарахування такої податкової знижки, але не більше строку давності, встановленого цим Кодексом.
6.3. Перелік витрат, дозволених до включення до податкової знижки
Платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень пункту 4.6 статті 4 цього розділу, такі фактично здійснені ним протягом звітного податкового  року витрати:
6.3.1) частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до статті  15 цього розділу;
6.3.2) суму коштів або вартість майна, переданих платником податку у вигляді пожертвувань або благодійних внесків неприбутковим організаціям, зареєстрованим в Україні, у розмірі, що не перевищує 4 відсотки суми його загального оподатковуваного доходу такого звітного року;
6.3.3) суму коштів, сплачених платником податку на користь закладів освіти для компенсації вартості здобуття середньої професійної або вищої освіти такого платника податку та/або члена його сім'ї першого ступеня споріднення, який не одержує заробітної плати. Така сума не може перевищувати розміру доходу, визначеного в абзаці першому підпункту 9.4.1 пункту 9.4 статті 9 цього розділу, в розрахунку на кожну особу, що навчається, за кожний повний або неповний місяць навчання протягом звітного податкового року;
6.3.4) суму коштів, сплачених платником податку на користь закладів охорони здоров’я для компенсації вартості платних послуг з лікування такого платника податку або члена його сім’ї першого ступеня споріднення, у тому числі для придбання ліків (донорських компонентів, протезно-ортопедичних пристосувань) у розмірах, що не перекриваються виплатами з фондів загальнообов’язкового державного медичного страхування, крім:
а) косметичного лікування або косметичної хірургії, включаючи косметичне протезування, не пов’язані з медичними показаннями, водолікування та геліотерапії, не пов’язаних з лікуванням хронічних захворювань;
б) протезування зубів з використанням дорогоцінних металів, порцеляни та гальванопластики;
в) абортів (крім абортів, які проводяться за медичними показаннями або коли вагітність стала наслідком зґвалтування);
г) операцій із зміни статі;
ґ) лікування венеричних захворювань (крім СНІДу та венеричних захворювань, причиною яких є побутове зараження або зґвалтування);
д) лікування тютюнової чи алкогольної залежності;
е) придбання ліків, медичних засобів та пристосувань, оплати вартості медичних послуг, які не включено до переліку життєво необхідних, затвердженого  Кабінетом Міністрів України;
6.3.5) суму витрат платника податку на сплату страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та пенсійних внесків, сплачених платником податку страховику-резиденту, недержавному пенсійному фонду, банківській установі за договорами довгострокового страхування життя, недержавного пенсійного забезпечення, за пенсійним контрактом з недержавним пенсійним фондом, а також внесків на банківський пенсійний депозитний рахунок, на пенсійні вклади та рахунки учасників фондів банківського управління як такого платника податку, так і членів його сім'ї першого ступеня споріднення, які не перевищують (у розрахунку за кожний з повних чи неповних місяців звітного податкового року, протягом яких діяв договір страхування):
а) при страхуванні платника податку або за пенсійним контрактом з недержавним пенсійним фондом платника податку, або на банківський пенсійний депозитний рахунок чи за їх сукупністю – суму, визначену в абзаці першому підпункту 9.4.1 пункту 9.4 статті 9 цього розділу; 
б) при страхуванні члена сім'ї платника податку першого ступеня споріднення або за пенсійним контрактом з недержавним пенсійним фондом, або на банківський пенсійний депозитний рахунок на користь такого члена сім'ї чи за їх сукупністю – 50 відсотків суми, визначеної в абзаці першому підпункту 9.4.1 пункту 9.4 статті 9 цього розділу, в розрахунку на кожного застрахованого члена сім'ї; 
6.3.6) суму витрат платника податку на: 
оплату допоміжних репродуктивних технологій згідно з умовами, встановленими законодавством, але не більше ніж сума, що дорівнює третині доходу у вигляді заробітної плати за звітний податковий рік; 
оплату вартості державних послуг, пов'язаних з усиновленням дитини, включаючи сплату державного мита;
6.3.7) суму коштів, сплачених платником податку у зв'язку із переобладнанням транспортного засобу, що належить платникові податку, з використанням у вигляді палива моторного сумішевого, біоетанолу, біодизелю, стиснутого або скрапленого газу, інших видів біопалива.
6.4. Обмеження права на нарахування податкової знижки
6.4.1. Податкова знижка може бути надана виключно резиденту, який має реєстраційний номер облікової картки платника податку.
6.4.2. Загальна сума податкової знижки, нарахована платнику податку в звітному податковому році, не може перевищувати суми річного загального оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого як заробітна плата, зменшена з урахуванням положень пункту 4.6 статті  4 цього розділу.
6.4.3. Якщо платник податку не скористався правом на нарахування податкової знижки за наслідками звітного податкового року, таке право на наступні податкові роки не переноситься.
6.5. Центральний орган державної податкової служби видає інструкцію з питань застосування норм цієї статті та провадить безоплатні роз'яснення порядку документального підтвердження прав на податкову  знижку та подання податкової декларації, у тому числі шляхом проведення відповідних навчань, семінарів тощо, забезпечує безоплатне надання бланків податкових декларацій з цього податку, інших розрахунків, передбачених цим розділом, податковими органами за першим запитом платника цього податку. 

Стаття 7. Ставки податку

7.1. Ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у пунктах 7.2 – 7.4 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) платнику у зв’язку з відносинами трудового найму.
7.2. Ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування щодо доходу, нарахованого податковим агентом як: 
процент на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок (у тому числі картковий); 
процентний або дисконтний дохід за іменним ощадним (депозитним) сертифікатом; 
процент на вклад (депозит) члена кредитної спілки у кредитній спілці; 
інвестиційний дохід, який виплачується компанією, що управляє активами інституту спільного інвестування, відповідно до закону; 
дохід за іпотечним сертифікатом участі, іпотечним сертифікатом з фіксованою дохідністю відповідно до закону; 
дохід за сертифікатом фонду операцій з нерухомістю; 
дохід, який виплачується фондом фінансування будівництва; 
дохід учасника фонду банківського управління; 
в інших випадках, прямо визначених відповідними нормами цього розділу.
7.3. Ставка податку становить подвійний розмір ставки, визначеної пунктом 7.1 цієї статті, бази оподаткування щодо доходів, нарахованих як виграш чи приз (крім у державній грошовій лотереї) на користь резидентів або нерезидентів, та від будь-яких інших доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь нерезидентів – фізичних осіб, за винятком доходів, визначених в абзаці другому підпункту 10.10.1 пункту 10.10 статті 10 цього розділу.
7.4. Ставка податку становить 10 відсотків бази оподаткування щодо доходу у формі заробітної плати, визначеного згідно із пунктом 4.6 статті 4 цього розділу, шахтарів-працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві та уранові руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день та 50 відсотків і більше робочого часу на рік, а також працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань), у тому числі  Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, у вугільній промисловості, – за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
7.5. Ставка податку може становити інший розмір, визначений відповідними нормами цього розділу.

Стаття 8. Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету

8.1. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом
8.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов’язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 7 цього розділу. 
8.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банківські установи не мають права приймати платіжні документи на виплату доходу, які не передбачають сплати (перерахування) цього податку до бюджету. 
8.1.3. Якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку. 
8.1.4. Якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такої виплати. 
Для цілей цього розділу та пункту 19.2 статті 19 розділу ІІ цього Кодексу під терміном „граничний термін сплати до бюджету податку” розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом. 
8.2. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку особою, яка не є податковим агентом, та іноземних доходів 
8.2.1. Платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів. 
8.2.2. Особою, яка не є податковим агентом, вважається нерезидент або фізична особа, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності, або не є особою, яка перебуває на обліку в органах державної податкової служби як особа, що провадить незалежну професійну діяльність.
8.3. Розрахунок податкових зобов'язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (в тому числі роботодавцем).
8.4. Порядок  сплати  (перерахування) податку до бюджету
8.4.1. Податок, утриманий з доходів резидентів та нерезидентів, зараховується до бюджету згідно з Бюджетним кодексом України. 
8.4.2. Такий порядок застосовується всіма юридичними особами, у тому числі такими, що мають філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, які розташовані на території іншої територіальної громади, ніж така юридична особа, а також відокремленими підрозділами, яким в установленому порядку надано повноваження щодо нарахування, утримання і сплати (перерахування) до бюджету податку (далі – відокремлений підрозділ).
У разі прийняття рішення про створення відокремленого підрозділу юридична особа повідомляє про це органи державної податкової служби за своїм місцезнаходженням та місцезнаходженням таких новостворених підрозділів у встановленому порядку.
8.4.3. Суми податку на доходи, нараховані відокремленим підрозділом на користь фізичних осіб, за звітний період перераховуються до місцевого бюджету за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу. 
У разі коли відокремлений підрозділ не уповноважений  нараховувати (сплачувати) податок на доходи фізичних осіб за такий відокремлений підрозділ, усі обов’язки податкового агента виконує юридична особа. Податок на доходи, нарахований працівникам відокремленого підрозділу, перераховується до місцевого бюджету за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу.
8.4.4. Юридична особа за своїм місцезнаходженням та місцезнаходженням не уповноважених сплачувати податок відокремлених підрозділів, відокремлений підрозділ, який уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) до бюджету податок, за своїм місцезнаходженням одночасно з поданням документів на отримання коштів для виплати належних платникам податку доходів, сплачує (перераховує) суми утриманого податку на відповідні розподільні рахунки, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства України за місцезнаходженням відокремлених підрозділів.
Територіальні управління Державного казначейства України в установленому Бюджетним кодексом України порядку розподіляють зазначені кошти згідно з нормативами, визначеними статтею 65 Бюджетного кодексу України, та спрямовують такі розподілені суми до відповідних місцевих бюджетів. 
8.4.5. Фізична особа, відповідальна згідно з вимогами цього розділу за нарахування та утримання податку, сплачує (перераховує) його до відповідного бюджету: 
а) у разі, коли така фізична особа є податковим агентом, – за місцем реєстрації в органах державної податкової служби; 
б) в інших випадках – за її податковою адресою. 
8.4.6. Контроль за правильністю та своєчасністю сплати податку здійснює орган державної податкової служби за місцезнаходженням юридичної особи або її відокремленого підрозділу. 
8.4.7. Відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного місцевого бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід. 
8.4.8. Відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного місцевого бюджету несе фізична особа у випадках, визначених цим розділом.

Стаття 9. Податкові соціальні пільги

9.1. Перелік податкових соціальних пільг
З урахуванням норм абзацу першого підпункту 9.4.1 пункту 9.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги: 
9.1.1) у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, – для будь-якого платника податку; 
9.1.2) у розмірі, що дорівнює 100 відсотків суми пільги, визначеної підпунктом  9.1.1 цього пункту, – для платника податку, який утримує двох чи більше дітей віком до 18 років, – у розрахунку на кожну таку дитину;
9.1.3) у розмірі, що дорівнює 150 відсоткам суми пільги, визначеної  підпунктом 9.1.1 цього пункту, – для  такого платника податку, який: 
а) є одинокою матір'ю (батьком) або опікуном, піклувальником – у розрахунку на кожну дитину віком до 18 років; 
б) утримує дитину-інваліда – у розрахунку на кожну таку дитину віком до 18 років;
в) є особою, віднесеною законом до першої або другої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, включаючи осіб, нагороджених грамотами Президії Верховної Ради УРСР у зв'язку з їх участю в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи; 
г) є учнем, студентом, аспірантом, ординатором, ад'юнктом; 
ґ) є інвалідом I або II групи, у тому числі з дитинства; 
д) є особою, якій присуджено довічну стипендію як громадянину, що зазнав переслідувань за правозахисну діяльність, включаючи журналістів; 
9.1.4) у розмірі, що дорівнює 200 відсотків суми пільги, визначеної підпунктом 9.1.1 цього пункту, – для такого платника податку, який є: 
а)  Героєм України, Героєм Радянського Союзу, Героєм Соціалістичної Праці або повним кавалером ордена Слави чи ордена Трудової Слави; 
б) учасником бойових дій під час Другої світової війни або особою, яка у той час працювала в тилу, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 
в) колишнім в'язнем концтаборів, гетто та інших місць примусового утримання під час Другої світової війни або особою, визнаною репресованою чи реабілітованою; 
г) особою, яка була насильно вивезена з території колишнього СРСР під час Другої світової війни на територію держав, що перебували у стані війни з колишнім СРСР або були окуповані фашистською Німеччиною та її союзниками;
ґ) особою, яка перебувала на блокадній території колишнього Ленінграда (Санкт-Петербург, Російська Федерація) у період з 8 вересня 1941 року по 27 січня 1944 року.
9.2. Вибір місця отримання (застосування) податкової соціальної пільги
9.2.1. Податкова соціальна пільга застосовується до нарахованого платнику податку місячного доходу у вигляді заробітної плати тільки за одним місцем його нарахування (виплати).
9.2.2. Платник податку подає роботодавцю заяву про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги (далі – заява про застосування пільги) за формою, визначеною центральним органом державної податкової служби.
Податкова соціальна пільга починає застосовуватися до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання роботодавцем заяви платника податку про застосування пільги та документів, що підтверджують таке право. Роботодавець відображає у податковій звітності всі випадки застосування або незастосування податкової соціальної пільги згідно з отриманими від платників податку заявами про застосування пільги, а також заявами про відмову від такої пільги. 
Перелік таких документів та порядок їх подання визначає Кабінет Міністрів України.
9.2.3. Податкова соціальна пільга не може бути застосована до:
доходів платника податку,  інших ніж заробітна плата; 
заробітної плати, яку платник податку протягом звітного податкового місяця отримує одночасно з доходами у вигляді стипендії, грошового чи майнового (речового) забезпечення учнів, студентів, аспірантів, ординаторів, ад'юнктів, військовослужбовців, що виплачуються з бюджету; 
доходу самозайнятої особи від провадження підприємницької діяльності, а також іншої незалежної професійної діяльності. 
Податкова соціальна пільга до заробітної плати державних службовців застосовується під час її нарахування до завершення нарахування таких доходів без подання відповідних заяв, зазначених у підпункті 9.2.2 цього пункту, але з поданням підтвердних документів для встановлення розміру пільги. 
9.2.4. Якщо платник податку порушує норми цього пункту, внаслідок чого, зокрема, податкова соціальна пільга застосовується також під час отримання інших доходів протягом будь-якого звітного податкового місяця або за кількома місцями отримання доходів, такий платник податку втрачає право на отримання податкової соціальної пільги за всіма місцями отримання доходу починаючи з місяця, в якому мало місце таке порушення, та закінчуючи місяцем, в якому право на застосування податкової соціальної пільги відновлюється. 
 Платник податку може відновити право на застосування податкової соціальної пільги, якщо він подасть заяву про відмову від такої пільги всім роботодавцям із зазначенням місяця, коли відбулося таке порушення, на підставі чого кожний роботодавець нараховує і утримує відповідну суму недоплати податку та штраф у розмірі 100 відсотків суми цієї недоплати за рахунок найближчої виплати доходу такому платнику податку, а у разі, коли сума виплати недостатня, – за рахунок наступних виплат. Якщо сума недоплати та/або штрафу не були утримані податковим агентом за рахунок доходу платника податку, то такі суми включаються до річної податкової декларації такого платника податку. При цьому право на застосування податкової соціальної пільги відновлюється з податкового місяця, що настає за місяцем, в якому сума такої недоплати та штраф повністю погашаються.
Центральний орган державної податкової служби встановлює також порядок інформування роботодавців платника податку про наявність порушень ним норм підпункту 9.2.1 цього пункту, виявлених на підставі даних податкової звітності чи документальних перевірок, а також порядок інформування роботодавця про позбавлення платника податку або про відновлення його права на податкову соціальну пільгу.  
9.3. Вибір розміру податкової соціальної пільги та строк її дії 
9.3.1. У разі коли платник податку має право на застосування податкової соціальної пільги з двох і більше підстав, зазначених у пункті 9.1 цієї статті, застосовується одна податкова соціальна пільга з підстави, що передбачає її найбільший розмір, за умови дотримання процедур, визначених підпунктом 9.4.1 пункту 9.4 цієї статті, крім випадку, передбаченого підпунктом ”б” підпункту 9.1.3 пункту 9.1 цієї статті, податкова соціальна пільга за яким додається до пільги, визначеної підпунктом 9.1.2 цього пункту у разі, якщо особа утримує двох і більше дітей, у тому числі дитину інваліда (дітей-інвалідів). 
9.3.2. Платник податку, який має право на застосування податкової соціальної пільги більшої, ніж передбачена підпунктом 9.1.1 пункту 9.1 цієї статті, зазначає про таке право у заяві про застосування пільги за формою, визначеною центральним органом державної податкової служби, до якої додає відповідні підтвердні документи. 
9.3.3. Податкова соціальна пільга, передбачена підпунктом 9.1.2 та підпунктами "а", "б" підпункту 9.1.3 пункту 9.1 цієї статті, надається до кінця року, в якому дитина досягає 18 років, а у разі її смерті до досягнення зазначеного віку – до кінця року, на який припадає смерть. Право на отримання такої податкової соціальної пільги втрачається у разі позбавлення платника податку батьківських прав або якщо він відмовляється від дитини чи передає дитину на державне утримання, у тому числі у закладах для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, незалежно від того, чи береться плата за таке утримання, чи ні, а також якщо дитина стає курсантом на умовах її повного утримання, починаючи з податкового місяця, в якому відбулася така подія. 
Надання податкової соціальної пільги, передбаченої підпунктами „в –д” підпункту 9.1.3 пункту 9.1 цієї статті, зупиняється з податкового місяця, що настає за місяцем, в якому платник податку втрачає статус, визначений у цьому підпункті. 
9.3.4. Податкова соціальна пільга надається з урахуванням останнього місячного податкового періоду, в якому платник податку помер або оголошується судом померлим чи визнається судом безвісно відсутнім, або втрачає статус резидента, або був звільнений з місця роботи. 
9.4. Перерахунок та обмеження податкової соціальної пільги 
9.4.1. Податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та винагороди), якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень. 
При цьому граничний розмір доходу, який дає право на отримання податкової соціальної пільги одному з батьків у випадку та розміру, передбаченому підпунктом 9.1.2 пункту 9.1 цієї статті, визначається як добуток суми, визначеної в абзаці першому цього підпункту, та відповідної кількості дітей. 
Якщо платник податку отримує доходи у вигляді заробітної плати за час відпустки або перебував на лікарняному, то з метою визначення граничної суми доходу, що дає право на отримання податкової соціальної пільги, та в інших випадках їх оподаткування, такі доходи (їх частина) відносяться до відповідних податкових періодів їх нарахування. 
9.4.2. Роботодавець платника податку за місцем застосування податкової соціальної пільги здійснює перерахунок суми доходів, нарахованих такому платнику податку у вигляді заробітної плати, а також суми наданої податкової соціальної пільги: 
а) за наслідками кожного звітного податкового року під час нарахування заробітної плати за останній місяць звітного року; 
б) під час проведення розрахунку за останній місяць застосування податкової соціальної пільги у разі зміни місця її застосування за самостійним рішенням платника податку або у випадках, визначених підпунктом 9.2.3 пункту 9.2. цієї статті; 
в) під час проведення остаточного розрахунку з платником податку, який припиняє трудові відносини з таким  роботодавцем. 
9.4.3. Роботодавець має право здійснювати перерахунок сум нарахованих доходів, утриманого податку за будь-який період і в інших випадках для визначення правильності оподаткування.  
9.4.4. Якщо внаслідок здійсненого перерахунку виникає недоплата утриманого податку, то сума такої недоплати стягується роботодавцем за рахунок суми будь-якого оподатковуваного доходу (після його оподаткування) за відповідний місяць, а при недостатності суми такого доходу - за рахунок оподатковуваних доходів наступних місяців, до повного погашення суми такої недоплати. 
Якщо внаслідок проведення остаточного розрахунку з платником податку, який припиняє трудові відносини з роботодавцем, виникає сума недоплати, що перевищує суму оподатковуваного доходу платника податку за останній звітний період, то непогашена частина такої недоплати включається до складу податкового зобов'язання платника податку за наслідками звітного податкового року та сплачується самим платником.

Стаття 10. Особливості нарахування (виплати) та оподаткування окремих   видів доходів

10.1. Оподаткування доходу від надання нерухомості в оренду (суборенду), житловий найм (піднайм) 
10.1.1. Податковим агентом платника податку – орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. 
При цьому об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі. 
10.1.2. Податковим агентом платника податку – орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об’єктів нерухомості, інших ніж зазначені в підпункті 10.1.1 цього пункту (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під такою нерухомістю, чи присадибну ділянку), є орендар. 
При цьому об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу за повний чи неповний місяць оренди. Мінімальна сума орендного платежу визначається за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України, виходячи з мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомості з урахуванням місця її розташування, інших функціональних та якісних показників, що встановлюються органом місцевого самоврядування села, селища, міста, на території яких вона розташована, та оприлюднюється у спосіб, найбільш доступний для жителів такої територіальної громади. Якщо мінімальну вартість не встановлено чи не оприлюднено до початку звітного (податкового) року, об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеного в договорі оренди. 
10.1.3. Нерухомість, що належить фізичній особі – нерезиденту, надається в оренду виключно через фізичну особу – підприємця або юридичну особу – резидента (уповноважених осіб), що виконують представницькі функції такого нерезидента на підставі письмового договору та виступають його податковим агентом стосовно таких доходів. Нерезидент, який порушує норми цього пункту, вважається таким, що ухиляється від сплати податку. 
10.1.4. Доходи, зазначені у підпунктах 10.1.1 – 10.1.3 цього пункту, остаточно оподатковуються податковим агентом під час їх виплати за їх рахунок.
10.1.5. Якщо орендар є фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, особою, відповідальною за нарахування та сплату (перерахування) податку до бюджету, є платник податку – орендодавець. 
При цьому: 
а) такий орендодавець самостійно нараховує та сплачує податок до бюджету в строки, встановлені цим Кодексом для квартального звітного (податкового) періоду, а саме: протягом 40 календарних днів,  після останнього дня такого звітного (податкового) кварталу, сума отриманого доходу, сума сплаченого протягом звітного податкового року податку та податкового зобов‘язання за результатами такого року відображаються у річній податковій декларації; 
б) у разі вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору оренди об’єктів нерухомості нотаріус зобов'язаний надіслати інформацію про такий договір органу державної податкової служби за податковою адресою платника податку – орендодавця за формою та у спосіб, встановлені Кабінетом Міністрів України. У разі порушення такої форми чи способу нотаріус несе встановлену законом відповідальність за порушення порядку чи строків надання податкової звітності. 
10.1.6. Суб’єкти господарювання, які провадять посередницьку діяльність, пов'язану з наданням послуг з оренди нерухомості (рієлтери), зобов'язані надіслати інформацію про укладені за їх посередництвом цивільно-правові договори (угоди) про оренду нерухомості до органу державної податкової служби за місцем своєї реєстрації в строки, передбачені для подання податкового розрахунку, за формою встановленою центральним органом державної податкової служби. 
У разі порушення такої форми чи способу її надання рієлтер несе відповідальність, встановлену цим Кодексом за порушення порядку чи строків надання податкової звітності.
10.2. Оподаткування інвестиційного прибутку 
10.2.1. Облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат.
10.2.2. Інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що  визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм  підпункту 10.2.4 цього пункту. 
Податковий агент – торговець цінними паперами та деривативами чи банк з метою визначення об’єкта оподаткування під час виплати платнику податку доходу за придбані у нього інвестиційні активи враховує згідно із договором документально підтверджені витрати такого платника на придбання цих активів. 
Запровадження обов’язку податкового агента для торговця цінними паперами та деривативами чи банку не звільняє платника податку від обов’язку декларування результатів усіх операцій з купівлі та продажу інвестиційних активів, здійснених протягом звітного (податкового) року як на території України, так і за її межами. 
До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з: 
обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив; 
зворотного викупу корпоративного права його емітентом, яке належало платнику податку; 
повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного фонду емітента корпоративних прав, у разі  виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента. 
Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного фонду юридичної особи – резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права. 
Інвестиційний актив, подарований платнику податку чи успадкований платником податку, вважається придбаним за нульовою вартістю. 
10.2.3. Якщо в результаті розрахунку інвестиційного прибутку за правилами, встановленими цією статтею, виникає від'ємне значення, воно вважається інвестиційним збитком. 
10.2.4. У разі коли протягом 30 календарних днів до дня продажу пакета цінних паперів (корпоративних прав) чи деривативів, а також протягом наступних 30 календарних днів після такого продажу платник податку придбаває пакет ідентичних цінних паперів (корпоративних прав) чи деривативів, то: 
а) інвестиційний збиток, що виник внаслідок такого продажу, не враховується під час визначення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами; 
б) вартість придбаного пакета для цілей оподаткування визначається за ціною його придбання, але не нижче ніж ціна проданого пакета. 
10.2.5. Якщо платник податку протягом звітного (податкового) року продає інвестиційний актив за договором, який обумовлює право на його зворотний викуп у наступному році, чи придбаває опціон на такий викуп, інвестиційний збиток, який виникає внаслідок такого продажу, не враховується під час визначення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами. 
Якщо платник податку, який продає інвестиційний актив протягом звітного податкового року,  внаслідок чого виникає інвестиційний збиток, придбає такий інвестиційний актив або ідентичний йому пакет у наступному звітному (податковому) році, то для цілей оподаткування вартість такого придбаного пакета визначається на рівні ціни проданого пакета, відповідно збільшеної або зменшеної на різницю між цінами придбання  таких двох пакетів. 
Якщо платник податку продає пакет цінних паперів (корпоративні права) чи деривативів пов'язаним з ним особам, інвестиційний збиток, що виникає внаслідок такого продажу, не враховується під час визначення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами. 
Якщо платник податку дарує інвестиційний актив або передає його у спадщину, інвестиційний збиток, що виникає внаслідок такого дарування або передачі у спадщину, не враховується під час визначення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами. 
10.2.6. До складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року. 
Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року. 
Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення. 
Інвестиційний прибуток за операціями з цінними паперами чи деривативами визначається платником податків окремо від операцій з банківськими металами. При цьому платник податку визначає інвестиційний прибуток за операціями з цінними паперами чи деривативами, що перебувають в обігу на організованому ринку цінних паперів, окремо від інвестиційного прибутку за операціями з цінними паперами чи деривативами, що не перебувають в обігу на такому ринку.
В цілях цього пункту цінні папери чи деривативи визнаються такими, що перебувають в обігу на організованому ринку цінних паперів та деривативів за  одночасного дотримання таких умов:
а) цінні папери та деривативи  допущені до обігу хоча б одним організатором торгівлі, що має на це право відповідно до національного законодавства;
б) інформація про ціни (котирування) цінних паперів та деривативів публікується в засобах масової інформації (зокрема електронних) або може бути надана організатором торгівлі або уповноваженою ним особою будь-якій заінтересованій особі протягом трьох років після дати здійснення операцій з такими цінними паперами чи деривативами;
в) щодо цінних паперів та деривативі розраховується ринкове котирування, якщо це передбачено відповідним національним законодавством.
В цілях цього пункту під національним законодавством розуміється законодавство тієї держави, на території якої здійснюється обіг цінних паперів чи деривативів (укладення цивільно-правових угод, що тягне за собою перехід права власності на цінні папери чи деривативи, у тому числі і поза діяльністю професійного учасника фондового ринку (організатора торгівлі).
10.2.7. Для цілей цього пункту: 
а) під терміном "інвестиційний актив" мається на увазі пакет цінних паперів, деривативів чи корпоративні права, виражені в інших ніж цінні папери формах, випущені одним емітентом, а також банківські метали, придбані у банку незалежно від місця їх подальшого продажу; 
б) під терміном "пакет цінних паперів" мається на увазі окремий цінний папір, фондовий та товарний дериватив, а також сукупність ідентичних цінних паперів чи фондових та товарних деривативів; 
в) під терміном "ідентичний цінний папір чи дериватив" маються на увазі цінні папери чи деривативи, випущені одним емітентом за тотожними умовами емісії, виплати доходу, викупу чи погашення. 
10.2.8. Не підлягає оподаткуванню та не включається до загального річного оподатковуваного доходу: 
а) дохід, отриманий платником податку протягом звітного податкового року від продажу інвестиційних активів, якщо сума такого доходу не перевищує суму, визначену в абзаці першому підпункту 9.4.1 пункту 9.4 статті 9 цього розділу.
б) дохід, отриманий платником податку від продажу інвестиційних активів у випадку, визначеному підпунктом 5.1.39 пункту 5.1 статті 5 цього  розділу. 
У випадках, зазначених у підпунктах  "а" і "б" цього пункту, платник податку не включає до розрахунку загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами суму доходів та витрат на придбання таких інвестиційних активів. 
10.2.9. Платник податку, який проводить операції з інвестиційними активами з використанням послуг професійного торговця цінними паперами, має право укласти договір з таким торговцем про виконання ним функцій податкового агента. Порядок застосування цього підпункту визначається центральним органом державної податкової служби. 
10.2.10. Дія цього пункту не поширюється на придбання або продаж (погашення) платником податку цінних паперів у вигляді ощадних (депозитних) сертифікатів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, векселів.
10.3. Оподаткування роялті
10.3.1. Роялті оподатковуються за правилами, встановленими для оподаткування дивідендів, за ставкою, визначеною пунктом 7.1 статті 7 цього розділу. 
10.3.2. Резиденти можуть нараховувати роялті лише у зв'язку з використанням платником податку права на інтелектуальну (промислову) власність, зареєстрованого відповідно до закону.
10.4. Оподаткування процентів 
10.4.1. Податковим агентом платника податку під час нарахування (сплати) на його користь доходів, визначених у пункті 7.2 статті 7 цього розділу, є особа, яка здійснює таке нарахування (сплату).
Загальна сума податків, утриманих протягом звітного податкового місяця з таких нарахованих (сплачених) процентів платнику податку, сплачується (перераховується) таким податковим агентом до бюджету у строки, визначені цим Кодексом для місячного податкового періоду. 
10.4.2. Податковий агент, який нараховує проценти, подає податковий розрахунок суми нарахованих процентів та суми утриманих з них податків у строки, встановлені цим розділом для податкового розрахунку. 
Форма зазначеного податкового розрахунку встановлюється у порядку, визначеному розділом ІІ цього Кодексу, та: 
для банків – узгоджується з Національним банком України; 
для небанківських фінансових установ – з відповідним державним органом, уповноваженим здійснювати контроль та нагляд за такими небанківськими фінансовими установами відповідно до закону. 
10.4.3. Оподаткування процентів (у тому числі дисконтних доходів), сплачених (нарахованих) на користь фізичних осіб з будь-яких інших підстав, ніж тих, що зазначені у підпункті 10.4.1 цього пункту, здійснюється у загальному порядку, встановленому цим Кодексом, для доходів, що остаточно оподатковуються під час їх виплати за ставкою, визначеною у пункті 7.1 статті 7 цього розділу. 
10.4.4. Доходи, зазначені у цьому пункту, кінцево оподатковуються при їх виплаті за їх рахунок.
10.5. Оподаткування дивідендів 
10.5.1. Податковим агентом платника податку під час нарахування (виплати) на його користь дивідендів, крім випадків, зазначених у підпункті 5.1.18 пункту 5.1 статті 5 цього розділу, є емітент корпоративних прав або за його дорученням – інша особа, яка здійснює таке нарахування (виплату). 
10.5.2. Будь-який резидент, який нараховує дивіденди, включаючи того, що сплачує податок на прибуток підприємств у спосіб, відмінний від загального (є суб'єктом спрощеної системи оподаткування), або звільнений від сплати такого податку з будь-яких підстав, є податковим агентом під час нарахування дивідендів. 
10.5.3. Дивіденди, нараховані платнику податку емітентом корпоративних прав – резидентом, що є юридичною особою, оподатковуються за ставкою, визначеною у пункті 7.1 статті 7 цього розділу. 
10.5.4. Доходи, зазначені у цьому пункті, остаточно оподатковуються під час їх виплати за їх рахунок.
10.6. Оподаткування виграшів та призів 
10.6.1. Податковим агентом платника податку під час нарахування (надання) на його користь доходу у вигляді призів (виграшів) у лотерею (крім державних грошових лотерей) чи в розіграші, є особа, яка здійснює таке нарахування (виплату). 
10.6.2. Під час нарахування (виплати) доходів у вигляді виграшів у лотерею (крім державних грошових лотерей) або в інших розіграшах, які передбачають попереднє придбання платником податку права на участь у таких лотереях чи розіграшах, не беруться до уваги витрати платника податку у зв'язку з отриманням такого доходу. 
Доходи, зазначені у цій частині, остаточно оподатковуються під час їх виплати за їх рахунок. 
10.7. Оподаткування благодійної допомоги 
10.7.1. Не оподатковується та не включається до загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку благодійна, у тому числі гуманітарна допомога (далі – благодійна допомога), яка надходить на його користь у вигляді коштів або майна (безоплатно виконаної роботи, наданої послуги) та відповідає вимогам, визначеним цією частиною. 
Для цілей оподаткування благодійна допомога поділяється на цільову та нецільову. 
Цільовою є благодійна допомога, що надається під визначені умови та напрями її витрачання, а нецільовою вважається допомога, яка надається без встановлення таких умов або напрямів. 
10.7.2. Не включається до оподатковуваного доходу цільова або нецільова благодійна допомога, що надається платнику податку, який постраждав  внаслідок: 
а) екологічних, техногенних та інших катастроф у місцевостях, оголошених згідно з Конституцією України зонами надзвичайної екологічної ситуації, – у граничних сумах, визначених Кабінетом Міністрів України; 
б) стихійного лиха, аварій, епідемій та епізоотій загальнодержавного або місцевого характеру, які завдали шкоди або створюють загрозу здоров'ю громадян, навколишньому природному середовищу, викликали або можуть викликати людські жертви чи втрату власності громадян, у зв'язку з якими рішення про залучення (надання) благодійної допомоги було прийнято відповідно Кабінетом Міністрів України або органом місцевого самоврядування, у  граничних сумах, визначених Кабінетом Міністрів України, або органом місцевого самоврядування відповідно. 
Благодійна допомога, що надається на зазначені цілі, повинна розподілятися через державний чи місцевий бюджет або через банківські рахунки існуючої мережі благодійних організацій, Товариства Червоного Хреста України. 
10.7.3. Не включається до оподатковуваного доходу сума нецільової благодійної допомоги, у тому числі матеріальної, що надається резидентами – юридичними або фізичними особами на користь платника податку протягом звітного податкового року сукупно у розмірі, що не перевищує суми граничного розміру доходу, визначеного згідно з абзацом першим підпункту 9.4.1 пункту 9.4 статті 9 цього розділу, встановленого на 1 січня такого року. 
Благодійник – юридична особа зазначає відомості про надані суми нецільової благодійної допомоги у податковій звітності. 
У разі отримання нецільової благодійної допомоги від благодійника – фізичної чи юридичної особи платник податку зобов'язаний подати річну податкову декларацію із зазначенням її суми, якщо загальна сума отриманої нецільової благодійної допомоги протягом звітного податкового року перевищує її граничний розмір, установлений абзацом першим підпункту 9.4.1 пункту 9.4 статті 9 цього  розділу.
10.7.4. Не включається до оподатковуваного доходу цільова благодійна допомога, що надається резидентами – юридичними чи фізичними особами у будь-якій сумі (вартості): 
а) закладу охорони здоров'я для компенсації вартості платних послуг з лікування платника податку або члена його сім'ї першого ступеня споріднення, у тому числі для придбання ліків (донорських компонентів, протезно-ортопедичних виробів) у розмірах, що не перекриваються виплатами з фонду загальнообов'язкового державного медичного страхування, крім витрат на косметичне лікування або косметичну хірургію (включаючи косметичне протезування, не пов'язане з медичними показаннями), водолікування та геліотерапію, не пов'язані з хронічними захворюваннями, лікування та протезування зубів з використанням дорогоцінних металів, гальванопластики та порцеляни, аборти (крім абортів, які проводяться за медичними показаннями, або якщо вагітність стала наслідком зґвалтування), операції з переміни статі; лікування венеричних захворювань (крім СНІДу та венеричних захворювань, причиною яких стало нестатеве зараження або зґвалтування), лікування тютюнової чи алкогольної залежності; придбання ліків, медичних засобів та пристосувань, які не включені до переліку життєво необхідних, затвердженого Кабінетом Міністрів України; 
б) будинку маляти, будинку дитини, будинку-інтернату, школі-інтернату (у тому числі спеціальній, санаторній або для сиріт), дитячому будинку сімейного типу, школі соціальної реабілітації,  притулку для неповнолітніх; приймальнику-розподільнику системи Міністерства внутрішніх справ України для розподілу благодійної допомоги між особами, що не досягли 18-річного віку та перебувають у цих закладах; 
в) державному або комунальному закладу чи благодійній організації, у тому числі Товариству Червоного Хреста України, що надають послуги особам, які не мають житла, з харчування та облаштування на нічліг; 
г) пенітенціарному закладу для поліпшення умов утримання, харчування чи медичного обслуговування осіб, які перебувають у слідчих ізоляторах чи місцях позбавлення волі, або безпосередньо таким особам; 
ґ) будинку для престарілих чи інвалідів для поліпшення умов їх утримання, харчування, медичного обслуговування, соціальної реабілітації; 
д) платнику податку, який проводить наукове дослідження або розробку, для відшкодування вартості обладнання, матеріалів, інших витрат (крім виплат заробітної плати, додаткових благ, інших витрат для особистих потреб) за умови, якщо результати таких досліджень чи розробок оприлюднюються та не можуть бути предметом патентування чи інших обмежень у оприлюдненні чи безоплатному поширенні об'єктів права інтелектуальної (промислової) власності, отриманих у результаті таких досліджень або розробок, а також якщо отримання такої допомоги не буде передумовою для виникнення будь-яких договірних зобов'язань між благодійником або третьою особою та набувачем благодійної допомоги у майбутньому, крім обов'язків з цільового використання такої благодійної допомоги;
е) аматорській спортивній організації, клубу для компенсації витрат з придбання або оренди спортивного знаряддя та інвентарю, користування спортивними майданчиками, приміщеннями чи спорудами для проведення тренувань, забезпечення участі спортсмена-аматора у спортивних змаганнях, придбання спортивної форми та харчування під час таких змагань. 
Під терміном "аматорська спортивна організація, клуб" мається на увазі громадська організація, діяльність якої не спрямована на отримання доходу; під терміном "спортсмен-аматор" мається на увазі особа, чия спортивна діяльність не спрямована на отримання доходу, за винятком отримання нагород чи винагород від імені держави, органів місцевого самоврядування або громадських організацій як України, так і інших держав у вигляді медалей, грамот, пам'ятних призів у негрошовій формі, а також як сума відшкодування витрат, пов'язаних з відрядженням такого спортсмена-аматора у місце проведення змагання, у межах встановлених законом норм для відрядження працівника. 
До запровадження системи загальнообов'язкового державного медичного страхування норми підпункту "а" цього підпункту поширюються на загальну суму (вартість) благодійної допомоги, отриманої набувачем на такі цілі (з урахуванням зазначених у цьому пункті обмежень). 
10.7.5. Забороняється надавати благодійну допомогу органам державної влади та органам місцевого самоврядування або створеним ними благодійним фондам чи іншим неприбутковим організаціям або за їх дорученням – третім особам, якщо надання такої благодійної допомоги є попередньою або наступною умовою видачі платнику податку будь-якого дозволу, ліцензії, узгодження, надання державної послуги чи прийняття іншого рішення на його користь або прискорення такої видачі, надання, прийняття (спрощення процедури). 
Дії посадових (службових) осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування з висування таких умов вважаються діями з вимагання коштів або майна у розмірі благодійної чи спонсорської допомоги. 
10.8. Оподаткування доходів, отриманих за договорами довгострокового страхування життя (у тому числі страхування довічних пенсій), недержавного пенсійного забезпечення та пенсійних вкладів 
10.8.1. Податковим агентом платника податку – отримувача виплати, довічної пенсії чи викупної суми є страховик-резидент, який нараховує страхову виплату чи викупну суму за договором недержавного пенсійного забезпечення або довгострокового страхування життя. 
Податковим агентом платника податку – вкладника за договором пенсійного вкладу, договором довірчого управління, учасника фонду банківського управління, учасника недержавних пенсійних фондів є адміністратор недержавних пенсійних фондів, який нараховує виплату за договором пенсійного вкладу, рахунком учасника фонду банківського управління та за договором з недержавним пенсійним фондом. 
Податковим агентом платника податку – одержувача одноразової виплати за рахунок коштів Накопичувального фонду або недержавного пенсійного фонду є адміністратор такого фонду.
10.8.2. Податковий агент утримує та сплачує (перераховує) до бюджету податок за ставкою, визначеною у пункті 7.1 статті 7  цього розділу, з: 
а) 60 відсотків суми: 
одноразової страхової виплати за договором довгострокового страхування життя у разі досягнення застрахованою особою певного віку, обумовленого у такому страховому договорі, чи її доживання до закінчення строку такого договору; 
одноразової страхової виплати за договором страхування довічних пенсій, за винятком одноразової виплати, передбаченої у підпункті "в" підпункту 10.8.3 цього пункту; 
виплати пенсії на визначений строк, що проводиться з недержавного пенсійного фонду учаснику фонду в порядку та строки, визначені законодавством; 
регулярних та послідовних виплат (ануїтетів) за договором довгострокового страхування життя, пенсійних виплат за договором пенсійного вкладу, пенсійних та цільових виплат учасника фонду банківського управління,  виплат довічної пенсії (довічні ануїтети), крім випадків, зазначених у підпункті "а" підпункту 10.8.3 цього пункту; 
б) викупної суми у разі дострокового розірвання страхувальником договору довгострокового страхування життя; 
в) суми коштів, з якої не було утримано (сплачено) податок та яка виплачується вкладнику з його пенсійного вкладу або рахунка учасника фонду банківського управління у зв'язку з достроковим розірванням договору пенсійного вкладу, договору довірчого управління, договору недержавного пенсійного забезпечення. 
10.8.3. Не оподатковуються під час їх нарахування (виплати) страховиком-резидентом або адміністратором недержавних пенсійних фондів чи Накопичувального фонду: 
а) сума регулярних та послідовних виплат (ануїтетів) за договором довгострокового страхування життя або пенсійних виплат за договором пенсійного вкладу, пенсійних та цільових виплат учасника фонду банківського управління, пенсійних виплат на визначений строк, одноразових пенсійних виплат або довічних пенсій, нарахованих платником податку – резидентом, що має вік не менше ніж 70 років; 
б) сума страхової виплати за договором довгострокового страхування життя, якщо  внаслідок  страхового випадку застрахована особа отримала інвалідність І групи; 
в) сума виплати за договором пенсійного вкладу, виплат з рахунка учасника фонду банківського управління,  виплати пенсії на визначений строк, довічної пенсії або одноразової виплати, якщо вкладник, учасник недержавного пенсійного фонду чи застрахована особа отримала інвалідність І групи;
г) сума одноразової пенсійної виплати учаснику недержавного пенсійного фонду або Накопичувального фонду. 
Дохід у вигляді страхової виплати або виплати за договором пенсійного вкладу чи за договором недержавного пенсійного забезпечення, що у разі смерті застрахованої особи сплачується вигодонабувачу або спадкоємцю платника податку, оподатковується за правилами, встановленими цим Кодексом для оподаткування спадщини. 
Сума доходів, отриманих за договорами довгострокового страхування життя та недержавного пенсійного забезпечення, що підлягають оподаткуванню, зменшується на суму страхових внесків, сплачених за такими договорами до 1 січня 2004 року.
10.9. Оподаткування суми надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутої у встановлений строк 
10.9.1. Податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт, та не повернутої ним протягом встановленого  підпунктом 10.9.3 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: 
а) на відрядження – у сумі, що  перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно з розділом ІІІ цього Кодексу; 
б) під звіт для виконання  окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, – у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій. 
Для цілей цього пункту до суми перевищення не включаються та не оподатковуються документально підтверджені витрати, здійснені за рахунок готівкових чи безготівкових коштів, наданих платнику податку під звіт роботодавцем на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків, в межах граничного розміру таких витрат, передбаченого у розділі ІІІ цього Кодексу, що здійснені таким платником та/або іншими особами з рекламними цілями.
Сума податку, нарахована на суму такого перевищення, утримується особою, що видала такі кошти, за рахунок будь-якого оподатковуваного доходу (після його оподаткування) платника податку за відповідний місяць, а у разі недостатності суми доходу – за рахунок оподатковуваних доходів наступних звітних місяців до повної сплати суми такого податку. 
У разі коли платник податку припиняє трудові або цивільно-правові відносини з особою, що видала такі кошти, сума податку утримується за рахунок останньої виплати оподатковуваного доходу під час проведення остаточного розрахунку, а у разі недостатності суми такого доходу непогашена частина податку включається до податкового зобов'язання платника податку за наслідками звітного (податкового) року. 
Якщо повне утримання такої суми податку є неможливим  внаслідок  смерті платника податку чи визнання його судом безвісно відсутнім або оголошення його судом померлим, така сума утримується під час нарахування доходу за останній для такого платника податку податковий період, а в непогашеній частині визнається безнадійною до сплати. 
10.9.2. Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом державної  податкової служби, до закінчення третього банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку: 
а) завершує таке відрядження; 
б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт. 
За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту. 
10.9.3. Якщо платник податку повертає суму надміру витрачених коштів після закінчення граничного строку, встановленого підпунктом 10.9.2 цього пункту, але не пізніше звітного місяця, на який припадає останній день такого граничного строку, з платника податку стягується штраф у розмірі 15 відсотків суми таких надміру витрачених коштів за процедурою утримання податку, встановленою підпунктом 10.9.1 цього пункту. 
Якщо платник податку не повертає суму надміру витрачених коштів протягом звітного місяця, на який припадає граничний строк,  така сума підлягає оподаткуванню за правилами, встановленими підпунктом 10.9.1 цього пункту, а платник податку сплачує штраф у розмірі, встановленому абзацом  першим цього підпункту. 
У разі коли у майбутніх податкових періодах платник податку повертає суму надміру витрачених коштів або вона стягується з такого платника податку за рішенням суду, перерахунок податкових зобов'язань платника податку не здійснюється, а сума штрафу не відшкодовується. 
10.9.4. Дія цього пункту поширюється також на витрати, пов'язані з відрядженням чи виконанням окремих цивільно-правових дій, які були оплачені з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або персональних чеків, інших платіжних документів, з урахуванням таких особливостей: 
а) у разі коли під час службових відряджень відряджена особа – платник податку отримував готівку із застосування платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження; 
б) у разі коли під час службових відряджень відряджена особа – платник податку застосував платіжні картки для проведення розрахунків у безготівковій формі, строк подання платником податку звіту про використання виданих на відрядження коштів не перевищує 10 днів, а за наявності поважних причин роботодавець (самозайнята особа) може його продовжити до 20 банківських днів (до з'ясування питання  у разі виявлення розбіжностей між відповідними звітними документами). 
10.10. Оподаткування доходів, отриманих нерезидентами 
10.10.1. Доходи з джерелом їх походження в Україні, що нараховуються (виплачуються, надаються) на користь нерезидентів, оподатковуються за правилами, визначеними для резидентів (з урахуванням особливостей, визначених окремими нормами цього розділу для нерезидентів), із застосуванням ставки податку, встановленої пунктом 7.3 статті 7 цього розділу. 
Під час нарахування на користь нерезидента доходів у вигляді процентів, дивідендів або роялті застосовується відповідна ставка податку, встановлена цим  розділом для нарахування таких доходів резиденту. 
10.10.2. Якщо доходи з джерелом їх походження в Україні виплачуються нерезиденту іншим нерезидентом, то вони повинні зараховуватися на рахунок, відкритий таким нерезидентом у банку-резиденті, режим якого встановлюється Національним банком України. При цьому такий банк-резидент вважається податковим агентом під час проведення будь-яких видаткових операцій з такого рахунка. 
У разі виплати нерезидентом таких доходів іншому нерезиденту готівкою або у негрошовій формі, нерезидент – отримувач такого доходу зобов'язаний самостійно нарахувати та сплатити (перерахувати) податок до бюджету протягом 20 календарних днів після отримання таких доходів, але не пізніше закінчення строку його перебування в Україні. 
Порядок виконання норм цього підпункту визначається Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України. 
10.10.3. Якщо доходи з джерелом їх походження в Україні виплачуються нерезиденту резидентом – юридичною або самозайнятою фізичною особою, такий резидент вважається податковим агентом нерезидента стосовно таких доходів. Під час укладання договору з нерезидентом, умови якого передбачають отримання таким нерезидентом доходу з джерелом його походження в Україні, резидент зобов'язаний зазначити у договорі ставку податку, яка буде застосована до таких доходів. 
10.10.4. Оподаткування заробітної плати нерезидентів до набуття ними статусу резидента України протягом звітного податкового року провадиться податковим агентом в порядку та за ставками, встановленими для нерезидентів.
         За результатами звітного податкового року, в якому іноземець набув статусу резидента України, він має подати річну податкову декларацію, на підставі якої податковий орган провадить перерахунок податку, утриманого з нарахованої (виплаченої, наданої) такому іноземцю заробітної плати чи додаткових благ з застосуванням ставки, зазначеної у пункті 7.1 статті 7 цього розділу. Суми зайво утриманого податку, підтверджені податковим органом, зараховуються податковим агентом у рахунок сплати податку за податковими зобов’язаннями, що виникатимуть за розрахунками заробітної плати чи вартості додаткових благ, нарахованих (виплачених, наданих) такому іноземцю у майбутніх податкових періодах, а також в рахунок сплати його податкових зобов’язань з цього податку. 
          За такими ж ставками оподатковується заробітна плата чи вартість додаткових благ такого іноземця у наступному податковому році (роках), якщо він залишається у статусі резидента України і продовжує працювати на підставі одержаного у встановленому порядку дозволу на працевлаштування в Україні  згідно з укладеним з роботодавцем – резидентом контрактом.  
        У разі коли іноземець  у звітному податковому році мав статус резидента та його доходи оподатковувалися  податковим агентом за ставкою пункту 7.1 статті 7 цього розділу, але протягом такого звітного року перервав контракт (припинив трудові відносини, внаслідок чого не перебував в Україні понад 183 дні), то в такому випадку податковий агент зобов’язаний провести перерахунок виплаченого такому нерезиденту річного оподатковуваного доходу у формі заробітної плати чи додаткових благ, а також наданих податкових соціальних пільг  із застосуванням ставки пункту 7.3 статті 7 цього розділу.
        Порядок застосування цього підпункту встановлюється центральним органом державної податкової служби. 
10.10.5. Оподаткування доходів нерезидентів від участі у гастрольних заходах
Для цілей цього розділу гастрольними заходами визначаються видовищні заходи (концерти, вистави, циркові, лекційно-концертні, розважальні програми, творчі вечори, виступи пересувних циркових колективів, пересувні механізовані атракціони типу "Луна-парк" тощо) за участю закладів культури (підприємств, установ чи організацій), у тому числі самостійних професійних колективів та виконавців сольних концертів. 
Не вважаються гастрольними заходами благодійні добровільні безкорисливі видовищні заходи закладів, підприємств, організацій культури, творчих колективів, окремих виконавців, що не передбачають одержання доходу їх учасників (гастролерів), або якщо весь дохід від заходу спрямовується на благодійну допомогу.
Оподаткування доходів нерезидентів у гастрольних заходах податковими агентами здійснюється на зальних підставах, визначених цим пунктом.
До податкових агентів учасників гастрольних заходів прирівнюються концертні майданчики, з якими безпосередньо укладаються договори оренди на провадження гастрольного заходу. Концертні майданчики виконують функції податкових агентів в частині перевірки повноти та своєчасності сплати податку іноземними учасниками гастрольних заходів (її представником) або самостійно сплачують податок за відповідним договором з таким учасником (її представником) до бюджету за місцем розташування таких концертних майданчиків.
10.11. Оподаткування іноземних доходів 
10.11.1. Якщо джерело виплат будь-яких оподатковуваних доходів є іноземним, сума такого доходу включається до загального річного оподатковуваного доходу платника податку – отримувача, який зобов'язаний подати річну податкову декларацію, та оподатковується за ставкою, визначеною у пункті 7.1 статті 7 цього розділу.
10.11.2. У разі коли згідно з нормами міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, платник податку може зменшити суму річного податкового зобов'язання на суму податків, сплачених за кордоном, платник податку визначає суму такого зменшення за зазначеними підставами у річній податковій декларації. 
У разі відсутності у платника податку підтверджуючих документів щодо суми отриманого ним доходу із іноземних джерел та суми сплаченого ним податку в іноземній юрисдикції, оформлених відповідно до статті 13 розділу І цього Кодексу, такий платник зобов’язаний подати до органу державної податкової служби за своєю податковою адресою податкове повідомлення за встановленим центральним органом державної податкової служби зразком про перенесення строку подачі податкової декларації до 31 грудня року наступного за звітним роком. У разі неподання в установлений строк податкової декларації платник податків несе відповідальність, встановлену цим Кодексом.
10.11.3. Не зараховуються у зменшення суми річного податкового зобов'язання платника податку: 
а) податки на капітал (приріст капіталу), податки на майно; 
б) поштові податки; 
в) податки на реалізацію (продаж); 
г) інші непрямі податки незалежно від того, чи належать вони до категорії прибуткових податків або вважаються окремими податками згідно із законодавством іноземних держав. 
10.11.4. Сума податку з іноземного доходу платника податку – резидента, сплаченого за межами України, не може перевищувати суму податку, розраховану на базі загального річного оподатковуваного доходу такого платника податку відповідно до законодавства України. 
10.12. Оподаткування доходів, отриманих фізичними особами у вигляді плати (процентів), яка розподіляється на пайові членські внески в кредитній спілці
10.12..1. Податковим агентом платника податку при нарахуванні (виплаті) на його користь плати (процентів), яка розподіляється на пайові внески членські внески в кредитній спілці, є кредитна спілка, яка оподатковує такий дохід за стовкою, визначеною у підпункті 7.1 статті 7 цього розділу.
10.12.2. Кредитна спілка, що виплачує плату (проценти), яка розподіляється на пайові членські внески в кредитній спілці, платникам цього податку, надає податковому органу, у строки, встановлені цим Кодексом, для податкового кварталу податковий розрахунок про нараховану плату (процентів) та утриманий на неї податок.

Стаття 11.  Особи, відповідальні за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку до бюджету

11.1. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. 
11.2. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: 
а) податковий агент – для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; 
б) платник податку – для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить  особам, звільненим від обов'язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету. 

Стаття 12. Порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об’єктів нерухомого майна

12.1. Дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року: житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об'єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці) не оподатковується, якщо загальна площа житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку не перевищує 100 квадратних метрів. У разі коли площа житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку перевищує 100 квадратних метрів, то частина доходу, пропорційна сумі такого перевищення, підлягає оподаткуванню за ставкою в розмірі 1 відсотка вартості такого об’єкта нерухомого майна.
Дохід від відчуження господарсько-побутових споруд, які розташовані на одній ділянці з житловим або садовим (дачним) будинком та продаються разом з ним, для цілей оподаткування окремо не визначається. 
12.2. Дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більше ніж одного з об'єктів нерухомості, зазначених у пункті 12.1 цієї статті, або від продажу об’єкта нерухомості, іншого ніж зазначене у пункті 12.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 7.2 статті 7 цього розділу.
У такому ж порядку оподатковується дохід від продажу (обміну) об’єкта незавершеного будівництва. 
12.3. Дохід від продажу об'єкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу, але не нижче ніж оціночна вартість такого об’єкта.
При обміні об’єкта нерухомості на інший (інші) дохід платника податку у формі отриманої ним грошової компенсації від відчуження нерухомого майна, визначеного:
у абзаці першому пункту 12.1 цієї статті - не оподатковується; 
у абзаці другому пункту 12.1 цієї статті - оподатковується за ставкою у розмірі 1 відсотка пропорційно сумі перевищення площі зазначеного у ньому об’єкта нерухомості понад 100 квадратних метрів;
у пункті 12.2 цієї статті - оподатковується за ставкою, визначеною пунктом 7.2 статті 7 цього розділу.
12.4. Під час проведення операцій з продажу (обміну) об’єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та  щокварталу подає органу державної податкової служби за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.
12.5. Сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи:
особою, що продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу(міни);
особою, у власності якої перебуває об’єкт нерухомості, що відчужено за рішенням суду про зміну власника та перехід права власності на таке майно – на підставі включення доходу від такого відчуження, обчисленого відповідно до пункту 12.1 цієї статті, до складу річного оподатковуваного доходу та подання річної податкової декларації з цього податку. 
12.6. У разі невчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору продажу (обміну) об'єкта нерухомості, за яким сплачено податок, платник податку має право на повернення надміру сплаченої суми податку на підставі податкової декларації, поданої в установленому порядку, та підтвердних документів про фактичну сплату податку.
12.7. Одночасно з дією пункту 12.4 цієї статті, якщо сторонами договору купівлі-продажу (міни) об’єкта нерухомого майна є юридична особа чи фізична особа-підприємець, така особа є податковим агентом платника податку щодо нарахування, утримання та сплати (перерахування) до бюджету податку з доходів, отриманих платником податку від такого продажу (обміну). 
12.8. Для цілей цієї статті під продажем розуміється будь-який перехід права власності на об’єкти нерухомого майна, крім спадкування, дарування та обміну, включаючи відчуження об’єктів нерухомості  за рішенням суду.
12.9. Дохід від операцій з продажу (обміну) об’єктів нерухомості, які здійснюються фізичними особами – нерезидентами, оподатковуються згідно із цією статтею в порядку оподаткування таких доходів, встановленому для резидентів, за ставкою, визначеною у пункті 7.3 статті 7 цього розділу.
12.10. Продаж успадкованого (отриманого у подарунок) об’єкта нерухомості підлягає оподаткуванню згідно з положеннями цієї статті. 
12.11. Порядок визначення оціночної вартості нерухомості та об’єктів незавершеного будівництва, що продаються (обмінюються), визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 13. Порядок оподаткування операцій з продажу або обміну рухомого майна

13.1. Дохід платника податку від продажу (обміну) об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, визначеною у пункті 7.1 статті 7 цього розділу. 
Дохід від продажу об’єкта рухомого майна визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу, але не нижче ніж оціночна вартість такого об’єкта.
13.2. Як виняток з положень  пункту 13.1 цієї статті, під час продажу одного з об'єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля, мотоцикла, моторолера або моторного (парусного) човна не частіше ніж один раз протягом звітного податкового року доходи продавця від зазначених операцій оподатковуються за ставкою в розмірі 1 відсотка вартості такого об’єкта рухомого майна, зазначеної у договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого майна, за умови сплати (перерахування) ним до бюджету відповідної суми державного мита або плати нотаріусу за нотаріальне посвідчення відповідного договору до такого посвідчення.
Дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більше ніж одного із зазначених об'єктів підлягає оподаткуванню за правилами, визначеними у пункті 13.1 цієї статті. 
13.3. Якщо стороною договору купівлі-продажу об'єкта рухомого майна є юридична особа чи фізична особа – підприємець, така особа вважається податковим агентом платника податку та зобов’язана виконати всі визначені цим розділом функції податкового агента. 
Якщо рухоме майно продається (обмінюється) за посередництвом юридичної особи (її філії, відділення, іншого відокремленого підрозділу) або представництва нерезидента чи фізичної особи-підприємця, такий посередник виконує функції податкового агента стосовно подання до органу державної податкової служби інформації про суми доходу та суми сплаченого до бюджету податку у порядку та строки, встановлені для податкового розрахунку, а платник податку під час укладання договору зобов'язаний самостійно сплатити до бюджету податок з доходу від операцій продажу (обміну) об'єктів рухомого майна.
13.4. Під час проведення операцій з відчуження об'єктів рухомого майна в порядку, передбаченому цією статтею:
нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та  щокварталу подає органу державної податкової служби за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку;
суб’єкт господарювання, який надає послуги з укладення біржових угод або бере участь в їх укладенні за наявності оціночної вартості такого рухомого майна та документа про сплату податку сторонами договору, щокварталу подає органу державної податкової служби інформацію про такі угоди, включаючи інформацію про суму доходу та суму сплаченого до бюджету податку у порядку та строки, встановлені для податкового розрахунку.
Для цілей цього пункту платник податку самостійно  визначає суму податку, сплачує його до бюджету через банківські установи. 
У разі ухвалення судом, третейським судом рішення про зміну власника та перехід права власності на рухоме майно сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи особою, у власності якої перебував об’єкт рухомого майна, що відчужено за таким рішенням, на підставі відображення ним  доходу від такого відчуження у складі загального річного оподатковуваного доходу.
13.5. Органи, що здійснюють  державну реєстрацію транспортних засобів, зобов'язані повідомляти органи державної податкової служби  за місцем розташування про транспортні засоби, зареєстровані або зняті з реєстрації протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу, за формою, затвердженою центральним органом державної податкової служби, а також про їх власників.

Стаття 14. Оподаткування доходу, отриманого платником податку в результаті  прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав

14.1. Об'єкти спадщини платника податку поділяються з метою оподаткування на: 
а) об'єкт нерухомості; 
б) об'єкт рухомого майна, зокрема: 
предмет антикваріату або витвір мистецтва; 
природне дорогоцінне каміння чи дорогоцінний метал, прикраса з використанням дорогоцінних металів та/або природного дорогоцінного каміння; 
будь-який транспортний засіб та приладдя до нього; 
інші види рухомого майна; 
в) об'єкт комерційної власності, а саме: цінні папери (крім депозитного (ощадного), іпотечного сертифіката), корпоративне право, власність на об'єкт бізнесу як такий, тобто власність на цілісний майновий комплекс, інтелектуальна (промислова) власність або право на отримання доходу від неї, майнові та немайнові права; 
г) сума страхового відшкодування (страхових виплат) за страховими договорами, укладеними спадкодавцем, а також сума, що зберігається відповідно на пенсійному депозитному рахунку, накопичувальному пенсійному рахунку, індивідуальному пенсійному рахунку спадкодавця – учасника накопичувальної системи пенсійного забезпечення;
ґ) готівка або кошти, що зберігаються на рахунках спадкодавця, відкритих у банківських і небанківських фінансових установах, у тому числі депозитні (ощадні), іпотечні сертифікати, сертифікати фонду операцій з нерухомістю.
14.2. Об'єкти спадщини оподатковуються: 
14.2.1) за нульовою ставкою:
а) вартість власності, що успадковується членами сім’ї спадкодавця першого ступеня споріднення;
б) вартість власності, зазначеної в підпунктах "а", "б", "ґ" пункту 14.1  цієї статті, особою, яка є інвалідом I групи або має статус дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування;
в) грошові заощадження, поміщені до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери: облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов'язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР, та грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992 – 1994 років, погашення яких не відбулося, що успадковуються будь-яким спадкоємцем;
14.2.2) за ставкою, визначеною пунктом 7.2 статті 7 цього розділу, вартість будь-якого об’єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями,  які не є членами сім’ї спадкодавця першого ступеня споріднення;
14.2.3) за ставкою, визначеною у пункті 7.1 статті 7 цього розділу, для будь-якого об'єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем від спадкодавця - нерезидента; 
14.2.4) за ставкою, визначеною у пункті 7.3 статті 7 цього розділу, для будь-якого об'єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем – нерезидентом від спадкодавця - резидента.
14.3. Особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.
Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, включається спадкоємцями до складу загального річного доходу платника податку і відображається у річній податковій декларації, крім спадкоємців – нерезидентів, які зобов’язані сплатити податок до нотаріального оформлення об’єктів спадщини.
14.4. Нотаріус щокварталу подає органу державної податкової служби за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину та/або посвідчення договорів дарування у порядку, встановленому цим розділом для  податкового розрахунку.
Нотаріус видає спадкоємцю-нерезиденту свідоцтво про право на спадщину за наявності документа про сплату таким спадкоємцем податку з вартості об’єкта спадщини.
14.5. У разі спадкування права на вклад у банку (небанківській фінансовій установі) відповідно до статті 1228 Цивільного кодексу України податковим агентом є такий банк (небанківська фінансова установа).
У разі переходу права на отримання страхових виплат згідно із статтею 1229 Цивільного кодексу України податковим агентом є страхувальник – фінансова установа.
14.6. Оподаткування доходу, отриманого платником податку як дарунок (або в результаті укладення договору дарування) 
Кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються за правилами, встановленими цим  розділом для оподаткування спадщини. 

Стаття 15. Визначення суми процентів, сплачених платником податку за користування іпотечним житловим кредитом з метою нарахування податкової знижки

15.1. Платник податку – резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику як у національній, так і в іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року. 
При сплаті процентів за іпотечним житловим кредитом в іноземній валюті сума платежів за такими процентами, здійснених в іноземній валюті, перераховується у гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діє на день сплати таких процентів.
Таке право виникає у разі, коли за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема, згідно з позначкою у паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла. 
15.2. Якщо будинок (квартира, кімната) купується за рахунок іпотечного житлового кредиту, частина суми процентів, яка включається до податкової знижки платника податку – позичальника іпотечного житлового кредиту, дорівнює добутку суми процентів, фактично сплачених платником податку протягом звітного податкового року в рахунок його погашення, і коефіцієнта, що враховує мінімальну площу житла для визначення податкової знижки, розрахованого відповідно до пункту 15.3 цієї статті. 
Якщо будинок (квартиру, кімнату) збудовано за рахунок іпотечного житлового кредиту, частина суми процентів, яка включається до податкової знижки платника податку – позичальника іпотечного житлового кредиту,  нарахована у перший рік погашення такого кредиту, може бути включена до податкової знижки за результатами звітного податкового року, в якому збудований об’єкт житлової іпотеки переходить у власність платника податку та починає використовуватися як основне місце проживання, з послідовним перенесенням права на включення до податкової знижки наступних щорічних фактично сплачених платником податку сум процентів протягом дозволеного пунктом 15.4 цієї статті строку дії права на включення частини таких процентів до податкової знижки. При цьому загальний розмір частини суми процентів, дозволених для включення до податкової знижки, дорівнює добутку суми процентів, фактично сплачених платником податку - позичальником протягом відповідного звітного податкового року, який враховується у погашення, і коефіцієнта, що враховує мінімальну площу житла для визначення податкової знижки, розрахованого відповідно до пункту 15.3 цієї статті.  
15.3. Коефіцієнт, що враховує мінімальну площу житла для визначення податкової знижки на суму процентів за іпотечним житловим кредитом обчислюється за такою формулою: 
К = МП / ФП,
де К – коефіцієнт; 
МП – мінімальна загальна площа житла, яка дорівнює 100 квадратним метрам;
ФП – фактична загальна площа житла, яке будується (придбавається) платником податку за рахунок іпотечного кредиту. 
Якщо цей коефіцієнт більший ніж одиниця, до податкової знижки включається сума фактично сплачених процентів за іпотечним кредитом без застосування такого коефіцієнта.
15.4. Право на включення до податкової знижки суми, розрахованої згідно з цією статтею, надається платнику податку за одним іпотечним кредитом протягом 10 послідовних календарних років починаючи з року: 
в якому об'єкт житлової іпотеки придбавається; 
в якому збудований об’єкт житлової іпотеки переходить у власність платника податку та починає використовуватися як основне місце проживання. 
Якщо іпотечний житловий кредит має строк погашення більше ніж 10 календарних років, право на включення частини суми процентів до податкової знижки за новим іпотечним житловим кредитом виникає у платника податку після повного погашення основної суми та процентів попереднього іпотечного житлового кредиту. 
Платник податку може відновити право на включення частини суми процентів, фактично сплачених за новим іпотечним житловим кредитом, до податкової знижки без дотримання зазначених у цій статті строків у разі: 
а) примусового продажу або конфіскації об'єкта іпотеки у випадках, передбачених законом; 
б) ліквідації об'єкта житлової іпотеки за рішенням місцевого органу  виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у випадках, передбачених законом; 
в) зруйнування об'єкта житлової іпотеки або визнання його непридатним для використання з причин непереборної сили (форс-мажорних обставин); 
г) продажу об'єкта іпотеки у зв'язку з неплатоспроможністю (банкрутством) платника податку відповідно до закону.
15.5. Якщо сума одержаного фізичною особою іпотечного житлового кредиту перевищує суму, яка була витрачена на придбання (будівництво) предмета іпотеки, то до складу витрат включається сума відсотків, сплачена за користування іпотечним кредитом у частині, витраченій за цільовим призначенням.

Стаття 16. Забезпечення виконання податкових зобов'язань

16.1. Платники податку зобов'язані: 
а) вести облік доходів і витрат в обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим розділом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку. 
Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом державної податкової служби; 
б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку; 
в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим. 
На вимогу органу державної податкової служби та у межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов’язані пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку; 
г) подавати особам, які згідно з цим Кодексом визначені відповідальними за утримання (нарахування) та сплату податку до бюджету, документи на підтвердження права платника податку, який отримує такі доходи, на застосування соціальних податкових пільг; 
ґ) у порядку, визначеному законодавством, допускати посадових (службових) осіб  органу державної податкової служби на територію або до приміщень, що використовуються платником податку для отримання доходів від провадження господарської діяльності; 
д) у разі зміни підстав для отримання податкової соціальної пільги здійснювати заходи, передбачені цим Кодексом; 
е) своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов'язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку. 
16.2. Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: 
а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; 
б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Кодексу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку органу державної податкової служби за  місцем свого розташування. Такий розрахунок подається незалежно від того виплачує чи ні доходи платникам податку зазначена особа протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається. 
У разі коли відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок у вигляді окремого витягу за такий підрозділ подає юридична особа до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням та надсилає копію такого розрахунку до органу державної податкової служби за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу в установленому порядку;
в) подавати на вимогу платника податку відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку; 
г) подавати органу державної податкової служби інші відомості про оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та за процедурою, визначеною цим розділом та розділом ІІ цього Кодексу;
ґ) нести відповідальність відповідно до законодавства у разі неподання або несвоєчасного подання податкового розрахунку. Відображені у ньому суми податку, що сплачуються до бюджету, є узгодженими сумами податкових зобов’язань податкового агента та у разі неповної чи несвоєчасної сплати стягуються до бюджету разом із сплатою штрафів та пені, які нараховуються від першого до останнього дня строку подання податкового розрахунку, встановленого цим Кодексом.

Стаття 17. Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою – підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування  
17.1. Доходи фізичних осіб – підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною у пункті 7.1 статті 7 цього розділу, а для підприємців – нерезидентів за ставкою, визначеною у пункті 7.3. статті 7 цього розділу.
17.2. Об’єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов’язаними з отриманням такого доходу у звітному періоді.
17.3. Для фізичної особи – підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, які входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).
17.4. До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, які включаються до витрат виробництва (обігу) згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.
Не належать до витрат фізичної особи – підприємця вартість придбаного рухомого і нерухомого майна, яке підлягає державній реєстрації, витрати на його використання та обслуговування.
17.5. Фізичні особи – підприємці, подають органу державної податкової служби  податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року в строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.
17.5.1. Авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб розраховуються підприємцем самостійно, але не менше ніж 100 відсотків річної суми податку з оподатковуваного доходу за минулий рік (у співставних умовах), та сплачуються до бюджету по 25 відсотків щокварталу: до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада.
17.5.2. Фізичні особи – підприємці, які зареєстровані протягом року або перейшли із  спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування чи сплачували фіксований податок до набрання чинності цим розділом, подають податкову декларацію за результатами звітного кварталу, в якому розпочата така діяльність, або відбувся перехід на загальну систему оподаткування. Вперше зареєстровані підприємці в податковій декларації також зазначають інформацію про майновий стан та доходи станом на дату державної реєстрації підприємцем. Платники податку розраховують та сплачують авансові платежі у строки, визначені у підпункті 17.5.1 пункту 17.5 цього розділу, які настануть у звітному податковому році. 
17.5.3. Остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно за даними, зазначеними у річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи та суми плати за торговий патент на підставі документального підтвердження факту їх сплати.
17.6. Якщо фізична особа – підприємець отримує інші доходи ніж від провадження підприємницької діяльності, в межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку – фізичних осіб.
17.7. Фізична особа – підприємець вважається податковим агентом працівника – фізичної особи, що перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах або будь-якої іншої фізичної особи стосовно будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.
17.8. Під час нарахування (виплати) фізичній особі – підприємцю доходу від операцій, здійснюваних в межах обраних ним видів діяльності, суб’єкт господарювання, який  нараховує (виплачує) такий дохід, не утримує податок з доходів у джерела виплати, якщо фізичною особою – підприємцем, який отримує такий дохід, надано копію свідоцтва про державну реєстрацію його як суб’єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується у разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи/надання послуги згідно із цивільно-правовим договором,  відносини за яким фактично є трудовими відносинами, а сторони договору можуть бути прирівнені до працівника чи роботодавця відповідно до пунктів 1.7 та 1.8 статті 1 цього розділу.
17.9. Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою – підприємцем, яка обрала іншу систему оподаткування доходів від провадження господарської діяльності, здійснюється за правилами, встановленими цим Кодексом. При цьому доходи, отримані з порушенням умов обраної спрощеної системи оподаткування, оподатковуються за ставкою, визначеною у пункті 7.1 статті 7 цього розділу за результатами звітного періоду.
17.10. Звітність та облік результатів підприємницької діяльності ведеться на основі спрощеного бухгалтерського обліку, порядок ведення якого встановлюється Міністерством фінансів України.
17.11. Оподаткування доходів, одержаних фізичною особою – резидентом від ведення підприємницької діяльності без створення юридичної особи з продажу товарів і надання супутніх такому продажу послуг на ринках та із сплатою платником ринкового збору згідно з законодавством. за фіксованим розміром податку шляхом придбання патенту
Фізичні особи – резиденти, які провадять підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту за умови, якщо: 
кількість осіб, які перебувають у трудових відносинах з такою фізичною особою – резидентом, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності, не перевищує двох осіб; 
валовий дохід такої фізичної особи – резидента від самостійного здійснення підприємницької діяльності або з використанням найманої праці за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю придбання патенту, не перевищує сто тридцять розмірів мінімальної заробітної плати встановленої на 1 січня звітного податкового року; 
фізична особа – резидент провадить підприємницьку діяльність з продажу товарів і надання супутніх такому продажу послуг на ринках та є платником ринкового збору згідно з законодавством. Доходи такої фізичної особи – резидента, одержані від здійснення інших видів підприємницької діяльності, оподатковуються у загальному порядку. 
Не дозволяється застосування фіксованого податку при здійсненні торгівлі лікеро-горілчаними та тютюновими виробами, виробами з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення, а також роздрібної (дрібнооптової) торгівлі підакцизними товарами. 
Фізична особа – резидент за своїм бажанням може придбати патент на здійснення підприємницької діяльності на всій території України. 
Документ, що засвідчує сплату фіксованого податку, є підставою для видачі податковим органом за місцем проживання фізичної особи – резидента патенту, в якому зазначаються: прізвище та ім'я цієї фізичної особи; його ідентифікаційний номер; строк дії патенту; перелік осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником податку, або членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності; місце здійснення підприємницької діяльності; назва органу, що видав патент. 
Форма патенту встановлюється центральним органом державної податкової служби України. 
Для одержання патенту платник податку подає до органу державної податкової служби заяву, складену в довільній формі, яка повинна містити інформацію про місце здійснення підприємницької діяльності; перелік осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником податку, та їх ідентифікаційні номери або членів його сім'ї, які беруть участь у здійсненні підприємницької діяльності, і їх ідентифікаційні номери, а також інформацію про доходи платника фіксованого податку від здійснення підприємницької діяльності за останні 12 місяців або про неотримання таких доходів. 
Орган державної податкової служби зобов'язаний видати патент протягом трьох робочих днів з дня прийняття вказаної заяви від платника податку, оформленої належним чином. Попередня перевірка достовірності даних, зазначених у заяві про доходи платника податку від здійснення підприємницької діяльності, або даних про їх неотримання податковим органом не здійснюється. Відповідальність за достовірність таких даних несе платник податку відповідно до законодавства України. 
Розміри фіксованого податку встановлюються відповідною місцевою радою залежно від територіального розташування місця торгівлі і не можуть бути менше ніж 20 гривень та більше ніж 100 гривень за календарний місяць для фізичних осіб – резидентів, які здійснюють підприємницьку діяльність самостійно. 
Для одержання патенту на здійснення підприємницької діяльності на всій території України фіксований податок встановлюється у розмірі 100 гривень. 
У разі, коли платник податку здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності членів його сім'ї, розмір фіксованого податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу. У такому випадку платник фіксованого податку має право самостійно доплатити 50 відсотків від суми встановленого фіксованого податку з розрахунку на кожну додаткову особу та повідомити про це податковий орган, який зобов'язаний внести відповідні зміни до патенту в строки, передбачені для його видачі. 
Доходи громадянина, одержані від здійснення підприємницької діяльності, що оподатковуються фіксованим податком, не включаються до складу його річного оподатковуваного доходу, а сплачена сума фіксованого податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань такого платника податку або осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, чи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності. 
Платники фіксованого податку зобов’язані вести Книгу обліку доходів і витрат  та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Платник фіксованого податку, особи, які перебувають з ним у трудових відносинах, а також члени його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності, звільняються від придбання торгового патенту згідно із цим Кодексом. 
Здійснення торговельної діяльності у сфері роздрібної (дрібнооптової) торгівлі платником фіксованого податку, а також особами, які перебувають з ним у трудових відносинах, або членами його сім'ї, які беруть участь у такій діяльності, не потребує отримання ліцензії. 
Патент видається на строк від одного до дванадцяти календарних місяців за вибором платника фіксованого податку. У разі, коли протягом строку дії патенту відповідною місцевою радою змінюється розмір фіксованого податку, перерахунок його не здійснюється. 
Патент може бути скасований (з його вилученням) за рішенням керівника органу державної податкової служби до закінчення строку його дії в разі, якщо: 
за дорученням або від імені платника фіксованого податку здійснюється торгівля особою, відомості про яку не внесені до патенту. У цьому випадку громадянин-підприємець позбавляється права застосовувати фіксовану ставку податку протягом 12 календарних місяців, наступних за місяцем вчинення порушення, та сплачує штраф у розмірі повної суми фіксованого податку в розрахунку за місяць за кожну особу, відомості про яку не внесені до патенту; 
платник фіксованого податку, особи, які перебувають з ним у трудових відносинах, а також члени його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності, здійснюють торгівлю лікеро-горілчаними та тютюновими виробами, виробами з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення, а також роздрібної (дрібнооптової) торгівлі підакцизними товарами. 
У цьому випадку фізична особа-підприємець притягається до відповідальності згідно з законодавством України. 
Платник фіксованого податку та члени його сім’ї, які беруть участь у провадженні ним підприємницької діяльності, сплачують внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування у порядку визначеному Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” та у сумі не меншій ніж мінімальний страховий внесок.
Платники фіксованого податку застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, крім осіб, які здійснюють реалізацію сільськогосподарської продукції вітчизняного виробництва.

Стаття 18. Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність 

18.1. Особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність зобов’язані зареєструватися у органах державної податкової служби за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати Свідоцтво про таку реєстрацію згідно із статтею 30 розділу ІІ цього Кодексу.
18.2. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною у пункті 7.1 статті 7 цього розділу.
18.3. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом i витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності, за нормами у відсотках до отриманого у звітному періоді доходу, визначеними у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У разі неотримання свідоцтва особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, об’єктом оподаткування є  доходи, отримані від такої діяльності без врахування витрат. 
18.4. Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб.
18.5 Під час виплати суб’єктами господарювання - податковими агентами, фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність, доходів, безпосередньо пов’язаних з такою діяльністю, податок з доходів у джерела виплати не утримується у разі надання такою фізичною особою копії свідоцтва про взяття її на податковий облік як фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність. Це правило не застосовується у разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи/надання послуги згідно із цивільно-правовим договором,  відносини за яким фактично є трудовими відносинами, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до пунктів 1.7 та 1.8 статті 1 цього розділу.
18.6. Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність зобов’язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.
Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом державної податкової служби.
18.7. Остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно за даними, зазначеними у податковій декларації.

Стаття 19. Порядок подання річної декларації про майновий стан і доходи (податкової декларації)

19.1. Платник податку зобов’язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу або інших законів. 
19.2. Відповідно до цього розділу обов'язок платника податку з подання податкової декларації вважається виконаним, якщо він отримував доходи:
 виключно від податкових агентів;
 від операцій купівлі-продажу (міни) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні яких був сплачений податок відповідно до цього розділу.
19.3. Платники податку – резиденти, які виїжджають за кордон на постійне місце проживання, зобов'язані подати органу державної податкової служби податкову декларацію не пізніше закінчення 60 календарних днів, що передують виїзду. 
Орган державної податкової служби зобов'язаний протягом 30 календарних днів після надходження податкової декларації перевірити визначене податкове зобов'язання, сплату належної суми податку і видати довідку про таку сплату та про відсутність податкових зобов'язань з цього податку, яка подається органам митного контролю під час перетину митного кордону і є підставою для проведення митних процедур. 
Порядок застосування цього пункту визначається Кабінетом Міністрів України. 
19.4. Платники податку звільняються від обов'язку подання податкової декларації у таких випадках:
а) незалежно від виду та суми отриманих доходів платниками податку, які: 
є неповнолітніми або недієздатними особами і при цьому перебувають на повному утриманні інших осіб (у тому числі батьків) та/або держави станом на кінець звітного податкового року; 
перебувають під арештом або є затриманими чи засудженими до позбавлення волі, перебувають у полоні або ув'язненні на території інших держав станом на кінець граничного строку подання декларації;
перебувають у розшуку станом на кінець звітного податкового року; 
перебувають на строковій військовій службі станом на кінець звітного податкового року;
б) в інших випадках, визначених цим розділом.  
19.5. Податкова декларація заповнюється платником податку самостійно або іншою особою, нотаріально уповноваженою платником податку здійснювати таке заповнення, в порядку передбаченому главою 2 розділу ІІ цього Кодексу.
19.6. Зобов'язання щодо заповнення та подання податкової декларації від імені платника податку покладаються на таких осіб: 
на опікуна або піклувальника – щодо доходів, отриманих неповнолітньою або недієздатною особою; 
на спадкоємців (розпорядників майна, державних виконавців) - щодо доходів, отриманих протягом звітного податкового року платником податку, який помер; 
на державного виконавця, уповноваженого здійснювати заходи щодо забезпечення майнових претензій кредиторів платника податку, визначеного в установленому порядку банкрутом.
19.7. Сума податкових зобов'язань, донарахована органом державної податкової служби, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом. 
19.8. Сума, яка має бути повернена платнику податку, зараховується на його банківський рахунок, відкритий у будь-якому комерційному банку, або надсилається поштовим переказом на адресу, зазначену в декларації, протягом 60 календарних днів після надходження такої податкової декларації. 
19.9. Форма податкової декларації встановлюється центральним органом державної податкової служби за узгодженням з Міністерством фінансів України з урахуванням з таких умов:
загальна частина податкової декларації повинна мати спрощений вигляд та не містити відомостей про доходи (витрати), які отримує (несе) незначна кількість платників податку; 
податкова декларація є єдиною для всіх законодавчо встановлених випадків її подання;
до впровадження непрямих методів оцінки зобов’язань відомості про майновий стан надаються окремими категоріями громадян, визначеними відповідно до законодавства; 
розрахунки окремих видів доходів (витрат), які отримує (несе) незначна кількість платників податку, повинні міститися у додатках до податкової  декларації, які заповнюються виключно платниками податку за наявності таких доходів (витрат);
податкова декларація та додатки до неї повинні складатися з використанням загальновживаної термінології державною мовою, а також містити детальні інструкції щодо їх заповнення; 
податкова декларація та додатки до неї повинні містити інформацію, достатню для ідентифікації платника податку, а також для визначення суми його податкових зобов'язань або суми бюджетного відшкодування надміру сплачених податків. 
Бланки податкових декларацій повинні безоплатно надаватися органами державної податкової служби платникам податку на їх запит, а також бути загальнодоступними для населення.
19.10. Платник податку до 1 березня року, що настає за звітним періодом, має право звернутися із запитом до відповідного органу державної податкової служби з проханням надати консультацію щодо заповнення річної податкової декларації, а орган державної податкової служби зобов'язаний надати безоплатні послуги за таким зверненням.
19.11. Якщо нормами інших законів передбачено подання (підтвердження) фізичними особами інформації про доходи, така фізична особа повинна подати податкову декларацію згідно з нормами цієї статті протягом будь-якого податкового періоду у звітному податковому році з відображенням доходів (активів) станом на день її подання. 

РОЗДІЛ V. ПОДАТОК НА ДОДАНУ ВАРТІСТЬ

Стаття 1. Визначення термінів 

У цьому розділі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
1.1) податок на додану вартість – непрямий податок, який додається до ціни та сплачується на кожному етапі постачання товарів (послуг); 
1.2) особа – будь-яка із зазначених нижче осіб: 
суб’єкт господарювання – юридична особа, в тому числі підприємство з іноземними інвестиціями, незалежно від форми та часу внесення таких інвестицій; 
інша юридична особа, що не є суб’єктом господарювання; 
фізична особа (громадянин України, іноземець та особа без громадянства), яка проводить діяльність, що належить згідно із законодавством до підприємницької та/або ввозить товари на митну територію України; 
представництво нерезидента, що не має статусу юридичної особи. 
Для цілей оподаткування не вважається особою юридична особа та фізична особа, що проводять діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва відповідно до розділу XІV цього Кодексу.
У разі, якщо дві чи більше особи, які проводять спільну діяльність без утворення юридичної особи, такі особи з метою оподаткування, вважаються окремою особою у межах такої діяльності. 
Облік результатів спільної діяльності ведеться платником податку, уповноваженим на це іншими сторонами згідно з умовами договору, окремо від обліку господарських результатів такого платника податку. 
Для цілей оподаткування господарські відносини між учасниками спільної діяльності прирівнюються до відносин на основі окремих цивільно-правових договорів. 
Порядок податкового обліку та звітності про результати спільної діяльності встановлюється центральним органом державної податкової служби;
1.3) податок; оподаткування; платник податку; оподатковувана операція – відповідно податок на додану вартість; оподаткування податком на додану вартість; платник податку на додану вартість; операція, яка підлягає оподаткуванню податком на додану вартість;
1.4) постачання товарів – термін використовується у значенні, наведеному у підпункті 16.1.62 пункту 16.1 статті 16 розділу І цього Кодексу;
1.5) постачання послуг – термін використовується у значенні, наведеному у підпункті 16.1.61 пункту 16.1 статті 16 розділу І цього Кодексу;
1.6) супутні послуги – послуги, вартість яких включається відповідно до норм законодавства України з питань митної справи  до митної вартості товарів, що експортуються з митної території України або імпортуються на митну територію України;
1.7) податкове зобов'язання - загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим розділом; 
1.8) податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим розділом; 
1.9) бюджетне відшкодування – сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у випадках, визначених цим розділом;
1.10) умовне звільнення від оподаткування у разі ввезення товарів на митну територію України –  звільнення від сплати нарахованого податкового зобов’язання у разі розміщення товарів у митних режимах, що передбачають звільнення від оподаткування за умови дотримання вимог митного режиму.

Стаття 2. Платники податку

2.1. Для цілей оподаткування платником податку є:
1) будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку;
2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку;
3) будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України,  а також:
особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких вимог; 
особа, на яку покладається виконання умов, за яких надається звільнення від оподаткування під час ввезення товарів на митну територію України (щодо цільового використання товарів), у разі порушення таких умов;
4) особа, яка купує чи придбаває у володіння та/або у користування, та/або у розпорядження транспортний засіб, що був ввезений на митну територію України із звільненням від оподаткування відповідно до пункту 19.2 статті 19 цього розділу, у разі, коли така особа не має права на звільнення від оподаткування.
2.2. Особою, відповідальною за утримання та внесення податку до бюджету під час виконання договорів про спільну діяльність без утворення юридичної особи, є особа, що веде облік результатів такої діяльності відповідно до договору.
2.3. Особою, відповідальною за нарахування та сплату податку до бюджету у разі постачання послуг нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими як платники податку, якщо місце постачання послуг розташоване на митній території України, є отримувач послуг.
2.4. Особи, зазначені у пунктах 2.2 та 2.3 цієї статті, мають права, виконують обов’язки та несуть відповідальність, передбачену законодавством для платників податку.
2.5. Особа, що проводить операції з постачання конфіскованого майна, знахідок, скарбів, майна, визнаного безхазяйним, майна, за яким не звернувся власник до кінця строку зберігання, та майна, що за правом успадкування чи на інших законних підставах переходить у власність держави (у тому числі майна, визначеного у статті 172 Митного кодексу України), незалежно від того, чи досягає вона загальної суми операцій із постачання товарів/послуг, визначеної пунктом 3.1 статті 3 цього розділу, а також незалежно від того, який режим оподаткування використовує така особа згідно із законодавством.

Стаття 3. Вимоги щодо реєстрації осіб як платників податку

3.1. У разі коли загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що  підлягають оподаткуванню згідно з цим  розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп’ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх дванадцяти календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку), така особа зобов’язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 5 цього розділу, крім особи, яка є платником єдиного податку.   
3.2. Якщо особи, не зареєстровані як платники податку, ввозять товари на митну територію України в обсягах, що підлягають оподаткуванню згідно із законодавством, такі особи сплачують податок під час митного оформлення товарів без реєстрації як платники такого податку.

Стаття 4. Добровільна реєстрація платників податку

4.1. Якщо особа, яка проводить оподатковувані операції та відповідно до пункту 3.1 статті 3 цього розділу не є платником податку у зв’язку з тим, що обсяги оподатковуваних операцій, що є меншими від встановленої зазначеною статтею суми, вважає за доцільне добровільно зареєструватися як платник податку, така реєстрація здійснюється за її заявою.

Стаття 5. Порядок реєстрації платників податку

5.1. Будь-яка особа, що підлягає обов’язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платника податку, подає до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання)  реєстраційну заяву. 
5.2. У разі обов’язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше ніж 10 числа календарного місяця, що настає за  місяцем, в якому вперше досягнуто обсяг оподатковуваних операцій, визначений у статті 3  цього розділу. 
5.3. У разі добровільної реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше ніж за 20 календарних днів до початку податкового періоду, з якого такі особи вважатимуться платниками податку та матимуть право на податковий кредит і виписку податкових накладних.
5.4. Особи, що переходять на загальну систему оподаткування із спрощеної системи оподаткування, яка не передбачає сплати податку, подають реєстраційну заяву одночасно з поданням заяви про відмову від застосування спрощеної системи оподаткування. 
Датою переходу зазначених осіб на загальну систему оподаткування є дата їх реєстрації як платників податку.
 5.5 Особи, зазначені у пунктах 5.3, 5.4 цієї статті, можуть навести у заяві бажаний (запланований) день реєстрації як платника податку, що відповідає даті початку проведення операцій чи даті початку податкового періоду (календарний місяць), з якого такі особи вважатимуться платниками податку та матимуть право на виписку податкових накладних.
5.6. У разі коли останній день строку подання заяви припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається наступний за вихідним або святковим робочий день.
5.7. Заява про реєстрацію особи як платника податку подається особисто такою особою або її представником до органу державної податкової служби. У заяві зазначаються підстави для реєстрації особи як платника податку. 
5.8. На вимогу органу державної податкової служби під час розгляду питання щодо реєстрації особи як платника податку така особа зобов’язана подати документи, що підтверджують наявність підстав для її реєстрації як платника податку. Перелік таких документів встановлюється центральним органом державної податкової служби. Неподання особою таких документів або подання недостовірних даних чи документів є підставою для відмови в реєстрації особи як платника податку. 
Орган державної податкової служби для прийняття остаточного рішення щодо реєстрації особи як платника податку має право здійснити дореєстраційний візит до суб’єкта господарювання для підтвердження підстав для реєстрації.
5.9. Орган державної податкової служби відмовляє в реєстрації особи як платника податку, якщо за результатами розгляду реєстраційної заяви та/або поданих документів встановлено, що особа не здійснює постачання товарів/послуг або не відповідає вимогам, визначеним статтею 2, пунктом  3.1 статті 3 та пунктом 4.1 статті 4 цього розділу, або якщо існують обставини, які є підставою для анулювання реєстрації згідно із статтею 6 цього розділу. 
5.10. Орган державної податкової служби має право відмовити в реєстрації як платника податку особі, яка добровільно подала реєстраційну заяву, якщо  за результатами проведення дореєстраційного візиту (перевірки наявності ліцензій, розташування особи за її зареєстрованим  місцезнаходженням (місцем проживання) або за даними органів державної податкової служби встановлена хоча б одна з таких обставин: 
5.10.1) відсутність у особи ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону;
5.10.2) відсутність особи за її зареєстрованим місцезнаходженням (місцем проживання);
5.10.3) звільнення особи від сплати податку за рішенням суду.
5.11. У разі відсутності підстав для відмови у реєстрації особи як платника податку орган державної податкової служби зобов’язаний видати заявнику або відправити поштою (з повідомленням про вручення ) свідоцтво про реєстрацію такої особи як платника податку не пізніше  наступного робочого дня після бажаного (запланованого) дня реєстрації платника податку, зазначеного у його заяві, або протягом десяти робочих днів від дати надходження реєстраційної заяви, якщо бажаний (запланований) день реєстрації у заяві не зазначено чи такий день  настає раніше дати, що припадає на останній день строку, встановленого для реєстрації платника податку органом державної податкової служби.
5.12. Будь-яка особа, що підлягає обов’язковій реєстрації як платник податку, вважається платником податку з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому досягнуто обсяг оподатковуваних операцій, визначений у статті 3 цього розділу, без права на віднесення сум податку до податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
5.13. Оригінал свідоцтва про реєстрацію платника податку повинен зберігатися платником, а копії свідоцтва, справжність яких засвідчена органом державної податкової служби, розміщуватися в доступних для огляду місцях у приміщенні платника податку та в усіх його філіях (відділеннях), представництвах.
5.14. Центральний орган державної податкової служби веде реєстр платників податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих як платники податку. 
5.15. Для інформування платників податку центральний орган державної податкової служби щодекади оприлюднює на своєму веб-сайті:
5.15.1) дані з реєстру платників податку із зазначенням найменування або прізвища, імені та по батькові платника податку, дати податкової реєстрації, індивідуального податкового номера, номера свідоцтва про реєстрацію платника податку, дати його початку дії;
5.15.2) інформацію про осіб, позбавлених реєстрації як платників податку за заявою платника податку, з ініціативи органів державної податкової служби чи за рішенням суду, а саме: про анульовані свідоцтва про реєстрацію платника податку із зазначенням індивідуальних податкових номерів, дати анулювання, причин анулювання та підстав для анулювання свідоцтв. 
5.16. Форми реєстраційної заяви, заяви про анулювання реєстрації, свідоцтва про реєстрацію, порядок проведення перевірки наявності ліцензій та розташування особи за її зареєстрованим місцезнаходженням (місцем проживання), а також положення про реєстрацію платників податку затверджуються центральним органом державної податкової служби.
5.17. У разі зміни платником податку місцезнаходження (місця проживання) або його переведення на обслуговування до іншого органу державної податкової служби зняття платника з обліку в одному органі державної податкової служби і взяття на облік в іншому здійснюється в порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби.
5.18. У разі зміни даних, що зазначаються у свідоцтві про реєстрацію платника податку, платник зобов’язаний провести заміну такого свідоцтва та подати до органу державної податкової служби заяву про перереєстрацію протягом 20 календарних днів після виникнення таких змін. Неподання зазначеної заяви є підставою для анулювання реєстрації за ініціативою органу державної податкової служби. 
5.19. Якщо відповідно до законодавства визначено строк, на який утворено особу, або  строк, після якого змінюються дані у свідоцтві про реєстрацію платника податку, зазначене свідоцтво видається тільки на такий строк. 
5.20. Особа, утворена в результаті реорганізації платника податку (крім особи, утвореної шляхом перетворення, до якої не застосовуються норми законодавства щодо припинення юридичної особи та/або не змінюється дата державної реєстрації юридичної особи), реєструється платником податку як інша новоутворена особа в порядку, визначеному цим Кодексом, в тому числі у разі, коли до такої особи перейшли обов’язки із сплати податку у зв’язку з розподілом податкових зобов’язань чи податкового боргу.
5.21. Особі, що реєструється як платник податку, присвоюється індивідуальний податковий номер, який використовується для сплати податку.

Стаття 6. Анулювання реєстрації платника податку

6.1. Реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яке проводиться шляхом виключення з реєстру  платників податку і відбувається у разі, коли: 
а) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку протягом попередніх 12 місяців, подала заяву про анулювання реєстрації, якщо загальна вартість оподатковуваних товарів/послуг, що надаються такою особою, за останні 12 календарних місяців була меншою від суми, визначеної статтею 3 цього розділу, за умови сплати суми податкових зобов’язань у випадках, визначених цим розділом;
б) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, прийняла рішення про припинення (ліквідацію або реорганізацію) своєї діяльності відповідно до законодавства за умови сплати суми податкових зобов’язань із податку у випадках, визначених цим розділом;
в) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, реєструється як платник єдиного податку, умова сплати якого не передбачає сплати податку;
г) особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає органу державної податкової служби декларації з податку та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчать про відсутність оподатковуваних поставок;
ґ) установчі документи будь-якої особи, зареєстрованої як платник податку, визнані рішенням суду недійсними;
д) ліквідаційна комісія платника податку, оголошеного банкрутом, закінчує роботу;
е) платник податку ліквідується за рішенням суду (фізична особа позбувається статусу суб’єкта господарювання) або особа звільнена від сплати податку чи її податкову реєстрацію анульовано (скасовано, визнано недійсною) за рішенням суду;
є) фізична особа, зареєстрована як платник податку, померла, її оголошено померлою, визнано недієздатною або безвісно відсутньою, обмежено її цивільну дієздатність;
ж) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців наявний запис про відсутність юридичної особи або фізичної особи за її місцезнаходженням (місцем проживання) або запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу;
з) закінчився строк дії свідоцтва про реєстрацію особи як платника податку;
і) порушено провадження у справі про банкрутство платника.
6.2. Анулювання реєстрації на підставі, визначеній у підпункті “а” пункту 6.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку, а на підставі підпунктів “б” – "і" пункту 6.1 цієї статті може здійснюватись за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного органу державної податкової служби. Свідоцтво про реєстрацію платника вважається анульованим з дати анулювання реєстрації платника.
6.3. Орган державної податкової служби анулює реєстрацію особи як  платника податку, що подав заяву про анулювання реєстрації, якщо встановить, що він відповідає вимогам пункту 6.1 цієї статті, повністю сплатив суму податку, яка підлягає сплаті до бюджету згідно з цим розділом, і повернув органу державної податкової служби свідоцтво про реєстрацію та всі засвідчені копії такого свідоцтва.
6.4. У разі відсутності законних підстав для анулювання реєстрації орган державної податкової служби протягом 10 календарних днів після надходження заяви подає платникові вмотивоване письмове пояснення із зазначеного питання.
6.5. З моменту анулювання реєстрації особи як  платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, виписку податкових накладних .
6.6. У разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації. 
6.7. Якщо в останньому звітному податковому періоді на обліку у платника податку залишаються товари та необоротні активи, при придбанні яких суми податку були включені до складу сум, на які надається право на віднесення сум податку до податкового кредиту, платник податку не пізніше дати подання заяви про анулювання зобов’язаний визнати умовне постачання таких товарів та нарахувати податкові зобов’язання.
6.8. У разі коли на дату подання заяви про анулювання реєстрації платник податку має податкові зобов’язання за результатами останнього податкового періоду, така сума податку враховується у суму зменшення бюджетного відшкодування, а в разі його відсутності – сплачується до державного бюджету. Анулювання реєстрації особи як  платника податку відбувається у день, що настає за днем проведення розрахунків із бюджетом за податковими зобов’язаннями останнього податкового періоду.
6.9. У разі коли за результатами останнього податкового періоду особа має право на отримання бюджетного відшкодування, таке відшкодування надається протягом строків, визначених цим розділом, незалежно від того, чи буде така особа залишатися зареєстрованою як платник цього податку на дату отримання такого бюджетного відшкодування, чи ні.

Стаття 7. Визначення об’єкта оподаткування

7.1. Об’єктом оподаткування є операції платників податку з: 
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 8 цього розділу, в тому числі операції з передачі права власності на об’єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об’єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване  на митній території України, відповідно до  статті 8 цього розділу;
 в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України (далі - імпорт) та постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів  залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом; 
г)  вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі – експорт) та постачання послуг міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів  залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. 

Стаття 8. Місце постачання товарів та послуг

8.1. Місцем постачання товарів є: 
а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах “б” і “в” цього пункту);
б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, – у разі, коли товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою;
в) місце, де провадиться складення, монтаж чи встановлення, – а у разі, коли товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.
8.1.1. Якщо постачання товарів здійснюється для споживання на борту морських та повітряних суден або у поїздах на ділянці пасажирського перевезення, що здійснюється в межах митної території України, місцем постачання вважається пункт відправлення пасажирського транспортного засобу.
Ділянкою пасажирського перевезення, що здійснюється в межах митної території України, вважається ділянка, на якій відбувається таке перевезення без зупинок за межами митної території України між пунктом відправлення та пунктом прибуття пасажирського транспортного засобу.
Пункт відправлення пасажирського транспортного засобу – перший пункт посадки пасажирів у межах митної території України, у разі потреби – після зупинки за межами митної території України.
Пункт прибуття транспортного засобу на митній території України – останній пункт на митній території України для посадки /висадки пасажирів на митній території України. 
8.2. Місцем постачання послуг є:
8.2.1) місце фактичного постачання послуг, пов’язаних з рухомим майном, а саме:
а) транспортно-експедиторських послуг у сфері, що є допоміжною в транспортній діяльності: навантаження, розвантаження перевантаження,  складська обробка товарів та інші аналогічні види послуг;
б) послуг із проведення експертизи та оцінки рухомого майна;
в) послуг, пов’язаних із перевезенням пасажирів та вантажів, у тому числі з постачанням продовольчих продуктів і напоїв, призначених для споживання;
г) послуг із виконання ремонтних робіт і послуг із переробки сировини, а також інших робіт і послуг, що пов’язані з рухомим майном;
8.2.2) фактичне місцезнаходження нерухомого майна, у тому числі яке будується, для тих послуг, які пов’язані з нерухомим майном:
а) послуг агентств нерухомості;
б) послуг з підготовки  та проведення будівельних робіт;
в) інших послуг за місцезнаходженням нерухомого майна, у тому числі  яке будується;
8.2.3) місце фактичного надання послуг у сфері культури, мистецтва, освіти, науки, спорту, розваг або інших подібних послуг, включаючи послуги організаторів діяльності в зазначених сферах та послуги, що надаються для влаштування платних виставок, конференцій, навчальних семінарів та інших подібних заходів.
8.3. Місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг  вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб’єкт господарювання або – у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання. До таких послуг належать:
а) надання або передача патентів, авторських прав, ліцензій, торгових марок та інших особистих майнових прав;
б) рекламні послуги;
в) консультаційні, інженерні, консалтингові, адвокатські, бухгалтерські та інші подібні послуги, а також послуги з обробки даних і надання інформації;
г) зобов’язання повністю або частково утриматися від провадження господарської діяльності;
ґ)  забезпечення персоналом;
д) надання в оренду (лізинг) рухомого майна, крім транспортних засобів та банківських сейфів;
е) проведення банківських, фінансових та страхових операцій, включаючи перестрахування; 
є) телекомунікаційні послуги, а саме: послуги, пов’язані з передаванням, поширенням або прийманням сигналів, слів, зображень та звуків або інформації будь-якого характеру за допомогою дротових, супутникових, стільникових, радіотехнічних, оптичних або інших електромагнітних систем зв’язку, включаючи відповідне надання або передання права на використання можливостей такого передавання, поширення або приймання, в тому числі надання доступу до глобальних інформаційних мереж;
ж) послуги радіомовлення та телевізійного мовлення;
з) послуги, що постачаються електронними каналами (створення/надання сайтів;  веб-хостинг, віддалена підтримка програм та обладнання, постачання та оновлення програмного забезпечення; постачання зображень тексту та інформації; надання доступу до баз даних; постачання музики, фільмів та ігор; а також політичні, культурні, мистецькі, спортивні, наукові й розважальні передачі та заходи; дистанційне навчання;  послуги із забезпечення електронного документообігу). Якщо постачальник послуги та замовник спілкуються з використанням електронної пошти, це не є послугою, наданою електронним каналом, у цілях цього підпункту;
8.4. Місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника, крім операцій, зазначених у пунктах 8.2 і 8.3 цієї статті.
 
     Стаття 9. Дата виникнення податкових зобов’язань

9.1. Датою виникнення податкових зобов’язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а у разі постачання товарів/послуг за готівку – дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої – дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів – дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена належним чином, а для послуг – дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
9.2. У разі постачання товарів або послуг з використанням торговельних автоматів або іншого подібного устаткування, що не передбачає наявності касового апарата, контрольованого уповноваженою на це фізичною особою, датою виникнення податкових зобов’язань вважається дата виймання з таких торговельних апаратів або подібного устаткування грошової виручки. Правила інкасації зазначеної виручки встановлюються Національним банком України.
9.3. У разі постачання товарів за договорами товарного кредиту (товарної позики, розстрочки), умови яких передбачають сплату (нарахування ) відсотків, датою збільшення податкових зобов’язань в частині таких відсотків вважається дата їх нарахування, згідно з умовами відповідного договору.
9.4. У разі коли постачання товарів/послуг через торговельні автомати здійснюється з використанням жетонів, карток або інших замінників національної валюти, датою збільшення податкових зобов’язань вважається дата постачання таких жетонів, карток або інших замінників національної валюти.
9.5. У разі коли постачання товарів/послуг здійснюється з використанням кредитних або дебетових карток, дорожніх, комерційних, персональних або інших чеків, датою збільшення податкових зобов’язань вважається дата оформлення податкової накладної, що засвідчує факт постачання платником податку товарів/послуг покупцю, або дата виписування відповідного рахунка (товарного чека), залежно від того, яка подія відбулася раніше.
9.6. Датою виникнення податкових зобов’язань орендодавця (лізингодавця) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичної передачі об’єкта фінансової оренди (лізингу) у користування орендарю (лізингоотримувачу).
9.7. Датою виникнення податкових зобов’язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата надходження таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов’язаннями перед бюджетом.
9.8. Датою виникнення податкових зобов’язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення  або дата нарахування такого податкового зобов’язання митним органом у визначених законодавством випадках.
Датою виникнення податкових зобов’язань за операціями з постачання послуг нерезидентами (товарів та послуг, пов’язаних з постачанням таких товарів, визначених у статті 30 цього розділу), місцем надання яких є митна територія України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше.
9.9. Датою виникнення податкових зобов’язань виконавця довгострокових договорів (контрактів) є дата фактичної передачі виконавцем результатів робіт за такими договорами (контрактами).
Для цілей цього пункту довгостроковий договір (контракт) – це будь-який договір на виготовлення, будівництво, установку або монтаж матеріальних цінностей, а також на створення нематеріальних активів, пов’язаних із таким виготовленням, будівництвом, установкою або монтажем (послуг типу “інжиніринг”, науково-дослідних і дослідно-конструкторських робіт та розробок), за умови, що такий контракт не планується завершити раніше, ніж через дев’ять місяців із моменту здійснення перших витрат або отримання авансу (передоплати).
9.10. У разі коли платники податку, які постачають теплову енергію, газ природний (крім скрапленого), надають послуги з водопостачання, водовідведення чи послуги, вартість яких включається до складу квартирної плати чи плати за утримання житла, фізичним особам, бюджетним установам, не зареєстрованим як платники податку, а також житлово-експлуатаційним конторам, квартирно-експлуатаційним частинам, товариствам співвласників житла, іншим подібним платникам податку, які здійснюють збір коштів від зазначених покупців з метою подальшого їх перерахування продавцям таких товарів (надавачам послуг) у рахунок компенсації їх вартості (далі – ЖЕКи), датою виникнення податкових зобов’язань є дата надходження коштів на банківський рахунок платника податку, а датою виникнення права на податковий кредит є дата списання коштів з банківського рахунку в оплату придбаних товарів (послуг).
Зазначене правило визначення дати виникнення податкових зобов’язань поширюється також на операції з постачання зазначених товарів/послуг для ЖЕКів та бюджетних установ, що отримують такі товари (послуги), якщо вони зареєстровані як платники податку. 
Для цілей цього пункту послугами, вартість яких включається до складу квартирної плати чи плати за утримання житла, вважаються послуги з технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем, систем протипожежної автоматики та димовидалення, побутових електроплит, обслуговування димовентиляційних каналів, внутрішньобудинкових систем водо- і теплопостачання, водовідведення та зливової каналізації, вивезення та утилізації твердого побутового та грубого сміття, прибирання будинкової та прибудинкової території, а також інші послуги, які надаються ЖЕКами зазначеним у цьому пункті покупцям за їх рахунок.
9.11. Попередня (авансова) оплата вартості товарів, які експортуються  чи імпортуються, не змінюють значення сум податку, які відносяться до податкового кредиту або податкових зобов’язань платника податку – такого експортера або імпортера. 

Стаття 10. Порядок визначення бази оподаткування у разі постачання  товарів/послуг

10.1. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче фактичних витрат з їх виготовлення (придбання), визначених відповідно до пункту 7.9 статті 7 розділу ІІІ цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів, (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб’єктами господарювання для виробництва лікарських засобів (у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів), крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв’язку з компенсацією вартості товарів/послуг.
База оподаткування операції з постачання товарів, ввезених на митну територію України, визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче митної вартості товарів, з якої були визначені податки і збори, що справляються під час їх митного оформлення, з урахуванням акцизного податку та ввізного мита. 
У разі коли постачання товарів/послуг здійснюється за регульованими цінами (тарифами), база оподаткування визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за такими цінами (тарифами). До бази оподаткування включаються суми бюджетних асигнувань для компенсації витрат (без урахування податку) підприємств і організацій у зв’язку з державним регулюванням цін.  
У разі постачання необоротних активів, у тому числі в разі їх самостійної ліквідації, переведення з виробничих у невиробничі, переведення з використання в оподатковуваних операціях для використання в неоподатковуваних, база оподаткування визначається виходячи з їх балансової вартості на момент їх постачання.
До бази оподаткування враховується вартість товарів/послуг, які постачаються за будь-які кошти включаючи бюджетні дотації, та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платникові податку безпосередньо отримувачем товарів/послуг або будь-якою третьою особою як компенсація вартості товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Стаття 11. Особливості визначення бази оподаткування у разі постачання товарів/послуг в окремих випадках

11.1. У разі постачання товарів/послуг без оплати, з частковою оплатою їх вартості коштами, у межах бартерних операцій, проведення операцій з безоплатного постачання товарів/послуг, натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах із платником податку, постачання товарів/послуг у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати, які не належать до витрат згідно з правилами обкладення податком на прибуток підприємств і не підлягають амортизації при визначенні прибутку, що підлягає оподаткуванню, а також у разі постачання пов’язаній з постачальником особі, суб’єкту господарювання, який не зареєстрований як платник податку, чи фізичній особі база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижче фактичних витрат з виготовлення (придбання) товарів/послуг.
11.2. Вартість тари, що згідно з умовами договору (контракту) визначена як зворотна (заставна), до бази оподаткування не включається. У разі коли у строк не більше ніж 12 календарних місяців з моменту надходження зворотної тари вона не повертається відправнику, вартість такої тари включається до бази оподаткування отримувача.
11.3. У разі коли платник податку провадить підприємницьку діяльність з постачання вживаних товарів (комісійну торгівлю), що придбані в осіб, не зареєстрованих як платники податку, базою оподаткування є комісійна винагорода такого платника податку. 
11.4. Базою оподаткування для товарів/послуг, що передаються/отримуються у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів без передачі/отримання права власності  на такі товари (послуги), є вартість постачання цих товарів, визначена у порядку, встановленому статтею 10 цього розділу. 
Дата збільшення податкових зобов’язань та податкового кредиту у платників податку, що здійснюють постачання/ отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари (послуги), визначається за правилами, встановленими статтями 9 і 21 цього розділу.
Зазначений порядок дати виникнення податкових зобов’язань та податкового кредиту застосовується також на операції з примусового продажу арештованого майна органами юстиції.
11.5. Норми пунктів 11.3 – 11.4 цієї статті не поширюються на операції з експортування товарів за межі митної території України або з ввезення на митну територію України товарів у межах зазначених договорів. 
11.6. У разі коли платник податку здійснює операції з постачання товарів/послуг, які є об’єктом оподаткування згідно із статтею 7 цього розділу, під забезпечення боргових зобов’язань покупця, наданих такому платнику податку у формі простого або переказного векселя, або інших боргових інструментів (далі – вексель), випущених таким покупцем або третьою особою, базою оподаткування є договірна вартість, визначена в порядку, встановленому пунктом 10.1 статті 10 цього розділу, без урахування дисконтів або інших знижок з номіналу такого векселя, а за процентними векселями – така договірна вартість, збільшена на суму процентів, нарахованих або таких, що повинні бути нараховані на суму номіналу такого векселя.
11.7. На номінал векселя, у тому числі без урахування дисконтів або з урахуванням процентів, податкові зобов’язання не нараховуються.
          11.8. У разі коли основні виробничі або невиробничі фонди ліквідуються за самостійним рішенням платника податку чи безоплатно передаються особі, не зареєстрованій як платник податку, а також у разі переведення необоротних активів до складу невиробничих фондів, така ліквідація, безоплатна передача чи переведення розглядаються для цілей оподаткування як постачання таких основних виробничих фондів або невиробничих фондів за балансовою вартістю, визначеною на дату постачання таких фондів. 
Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі фонди ліквідуються у зв’язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, в тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку подає органу державної податкової служби відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів у інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням. 
11.9. У разі коли внаслідок ліквідації необоротних активів отримуються комплектувальні вироби, складові частини, компоненти або інші відходи, які оприбутковуються на матеріальних рахунках з метою їх використання в господарській діяльності платника, на такі операції не нараховуються податкові зобов’язання.

Стаття 12. Порядок визначення бази оподаткування для товарів, які ввозяться на митну територію України, послуг, які поставляються нерезидентами на митній території України

12.1 Базою оподаткування при ввезенні товарів на митну територію України є договірна (контрактна) вартість, але не менша від митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті.
При визначенні бази оподаткування перерахунок іноземної валюти  в національну валюту здійснюється за офіційним курсом національної валюти до цієї валюти, встановленим Національним банком України, що діє на день подання митної декларації для митного оформлення, а у разі нарахування суми податкового зобов’язання митним органом у випадках, коли митна декларація не подавалася, – на день визначення податкового зобов’язання.
12.2. Для послуг, які поставляються нерезидентами на митній території України, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких послуг з урахуванням податків, зборів (обов’язкових платежів), крім податку, що включається у ціну постачання. Визначена вартість перераховується в національну валюту за валютним (обмінним) курсом Національного банку України на дату виникнення податкових зобов’язань. У разі отримання послуг від нерезидентів без їх оплати база оподаткування визначається виходячи із звичайних цін на такі послуги без урахування податку.
12.3. У разі умовного постачання товарів базою оподаткування є вартість оборотних активів за цінами придбання та балансова вартість необоротних активів.
 
Стаття 13. Особливості визначення бази оподаткування для готової продукції, виготовленої з використанням давальницької сировини нерезидента, у разі її постачання на митній території України

13.1. База оподаткування при митному оформленні давальницької сировини або готової продукції, отриманої українським виконавцем в оплату за постачання послуг з переробки, визначається з урахуванням положень статті 12 цього розділу.
13.2. База оподаткування у разі постачання на митній території України готової продукції, отриманої в оплату за постачання послуг з переробки, визначається згідно із статтею 10 цього розділу.

Стаття 14. Особливості визначення бази оподаткування в окремих випадках (порядок коригування податкових зобов’язань та податкового кредиту)

14.1. У разі коли здійснюється будь-яка зміна суми компенсації за операції з постачання товарів/послуг, включаючи перегляд цін, перерахунок у результаті повернення поставлених товарів чи права власності на такі товари особі, яка їх надала, або повернення попередньої оплати (авансових платежів), суми податкових зобов’язань та суми податку, які відносяться до податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.
14.1.1. Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку – постачальника, то: 
а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов’язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку; 
б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду у разі, коли він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв’язку з отриманням таких товарів/послуг.
14.1.2. Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку – постачальника, то: 
а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов’язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку; 
б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду у разі, коли він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку.
14.2. Норма пункту 14.1 цієї статті не поширюється на випадки, коли постачальник товарів/послуг не є платником податку на кінець звітного (податкового) періоду, в якому був проведений такий перерахунок. 
Зменшення суми податкових зобов’язань платника податку – постачальника у разі зміни суми компенсації вартості товарів/послуг, наданих особам, що не були платниками цього податку на дату такого постачання, дозволяється лише при поверненні раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням отримувачу повної грошової компенсації їх вартості при перегляді цін, пов’язаних з гарантійною заміною товарів або низькоякісних товарів відповідно до закону або договору. 
14.3. Результат перерахунку податкових зобов’язань і податкового кредиту постачальника та отримувача надсилається органу державної податкової служби разом із податковою декларацією за звітний податковий період або у її складі у порядку, визначеному центральним органом державної податкової служби.

Стаття 15. Розміри ставок податку

15.1. Ставки податку встановлюються від бази оподаткування у таких розмірах:
а) основна ставка податку становить 20 відсотків (з 01.01.2012 р. застосовується ставка – 19 відсотків; з 01.01.2013 р. застосовується ставка – 18 відсотків; з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. застосовується ставка - 17 відсотків);
б) 0 відсотків.

Стаття 16. Операції, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою

16.1. Операції, зазначені у статті 7 цього розділу, крім операцій, що не є об’єктом оподаткування, звільнених від оподаткування та операцій, до яких застосовується нульова ставка, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті “а” пункту 15.1 статті 15 цього розділу, яка є основною.
16.1.1. Податок становить 20 відсотків бази оподаткування з урахуванням особливостей підпункту “а” пункту 15.1 статті 15 цього розділу та додається до ціни товарів/послуг.

Стаття 17. Операції, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою

17.1. За нульовою ставкою оподатковуються операції з:
17.1.1) експорту товарів (супутніх послуг), якщо їх експорт підтверджений належним чином оформленою митною декларацією з відповідними відмітками митного органу про перетинання державного кордону України за межі митної території України;
17.1.2) постачання товарів:
а) для заправки або забезпечення морських суден, що:
використовуються для навігаційної діяльності, перевезення пасажирів або вантажів за плату, промислової, риболовецької або іншої господарської діяльності, що провадиться за межами територіальних вод України;
використовуються для рятування або подання допомоги у нейтральних або територіальних водах інших країн;
входять до складу Військово-Морських Сил України та відправляються за межі територіальних вод України, у тому числі на якірні стоянки;
б) для заправки або забезпечення повітряних суден, що:
виконують міжнародні рейси для навігаційної діяльності чи перевезення пасажирів або вантажів за плату;
входять до складу Військово-Повітряних Сил України та відправляються за межі повітряного кордону України, в тому числі у місця тимчасового базування;
в) для заправки (дозаправки) та забезпечення космічних кораблів, космічних ракетних носіїв або супутників Землі;
г) для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту військових сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством;
ґ) постачання товарів, що перебувають у вільному обігу на митній території України, магазинам безмитної торгівлі, що підтверджено належним чином оформленою митною декларацією.
Постачання товарів для залізничного та автомобільного транспорту на митній території України незалежно від його належності та видів перевезень, що здійснює такий транспорт, оподатковується за ставкою, визначеною підпунктом "а" пункту 15.1 статті 15 цього розділу; 
17.1.3) постачання таких послуг:
а) міжнародні перевезення пасажирів і багажу та вантажів  залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Для цілей цього підпункту перевезення  вважається міжнародним якщо таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом;
б) послуги, що передбачають роботи з рухомим майном, попередньо ввезеним на митну територію України для виконання таких робіт та вивезеним за межі митної території України платником, що виконував такі роботи, або отримувачем-нерезидентом. 
До робіт з рухомим майном належать роботи з переробки товарів, що можуть включати власне переробку (обробку) товарів – монтаж, збирання, монтування та налагодження, в результаті чого створюються інші товари, у тому числі постачання послуг з переробки давальницької сировини, а також модернізацію та ремонт товарів, що передбачає проведення комплексу операцій з частковим або повним відновленням виробничого ресурсу об’єкта (або його складових частин), визначеного нормативно-технічною документацією, в результаті виконання якого передбачається поліпшення стану такого об’єкта.
17.2. У разі коли операції з постачання товарів звільнено від оподаткування на митній території України відповідно до положення  цього розділу, до операцій з експорту таких товарів (супутніх послуг) застосовується нульова ставка.

Стаття 18. Операції, що не є об’єктом оподаткування

18.1. Не є об’єктом оподаткування операції з:
18.1.1) виплати заробітної плати, пенсій, стипендій, субсидій, інших грошових або майнових виплат фізичним особам із будь-яких джерел у порядку, встановленому законодавством;
18.1.2) злиття, приєднання, поділу та перетворення  за розподільчим (об’єднаним) балансом у результаті реорганізації юридичних осіб, що здійснюється без проведення розрахунків;
18.1.3) ввезення на митну територію України національної валюти, іноземної валюти, цінних паперів та банківських металів;
18.1.4) випуску, обігу та погашення лотерейних білетів (інших документів), що засвідчують право участі у державних грошових лотереях, запроваджених за ліцензією спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері лотерей;
18.1.5) виплати грошових виграшів, грошових призів і грошових винагород;
18.1.6) прийняття ставок, у тому числі шляхом обміну коштів на жетони чи інші замінники національної валюти, призначені для використання в гральних автоматах та на іншому гральному устаткуванні;
18.1.7) постачання непогашених поштових марок України за їх номіналом, конвертів і листівок з непогашеними поштовими марками України, крім колекційних марок, листівок та конвертів для філателістичних потреб;
18.1.8) постачання фінансових послуг, якими для цілей цієї статті є:
а) випуск та обслуговування обігу платіжних документів;
б) довірче управління коштами, цінними паперами;
в) діяльність з обміну валюти;
г) емісія платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування;
ґ) залучення вкладів та інших фінансових активів з подальшим їх поверненням;
д) надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту;
е) надання гарантій та поручительств;
є) операції з фінансовими активами, що проводяться в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, за рахунок залучених фінансових активів;
ж) операції в системі електронних платежів для клірингових операцій (клірингові договори);
з) переказ грошей;
и) послуги з проведення операцій з фінансовими активами; 
і) випуск (емісія), розміщення у будь-які форми управління та продажу (погашення, викупу) за гроші цінних паперів, що випущені в обіг (емітовані) суб’єктами господарювання, Національним банком України, Міністерством фінансів України, органами місцевого самоврядування відповідно до законодавства, включаючи інвестиційні та іпотечні сертифікати, сертифікати фонду операцій з нерухомістю, деривативи (крім деривативу, базовий актив якого пов’язаний з правом на придбання чи продажем матеріального або нематеріального активу), а також корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах; обмін зазначених цінних паперів та корпоративних прав, виражених в інших, ніж цінні папери, формах, на інші цінні папери; розрахунково-клірингова, реєстраторська та депозитарна діяльність на ринку цінних паперів.
При цьому звільнення не застосовується до операцій із постачання бланків дорожніх, банківських та особистих чеків, розрахункових та платіжних документів, пластикових (розрахункових) карток, а також ювілейних і пам’ятних монет, які реалізуються для нумізматичних цілей та інших товарів/послуг, за які стягується окрема плата у вигляді фіксованої суми або відсотка;
ї) послуги у сфері страхування та перестрахування;
й) управління фінансовими активами на користь третіх осіб, торгівля валютними цінностями;
к) факторинг;
л) фінансовий лізинг – у частині нарахування процентів або комісій на вартість об’єкта лізингу (без урахування частини лізингового платежу, що надається у рахунок компенсації частини вартості об’єкта лізингу згідно з договором лізингу) в сумі, що не перевищує потрійної облікової ставки Національного банку України, встановленої на день нарахування таких процентів (комісій); 
м) надання послуг з інкасації коштів, розрахунково-касового обслуговування, з обігу банківських металів, банкнот та монет Національного банку України;
н) надання послуг із загальнообов’язкового соціального та пенсійного страхування, недержавного пенсійного забезпечення, залучення та обслуговування пенсійних вкладів, адміністрування недержавних пенсійних фондів;
18.1.9) постачання товарів для схову (відповідального зберігання) та повернення товарів із схову (відповідального зберігання) його власнику; постачання товарів (об’єктів) в оперативний лізинг та їх повернення лізингодавцю; постачання майна у заставу (іпотеку) кредитору та/або для забезпечення іншої дійсної вимоги кредитора і повернення такого майна із застави (іпотеки) його власнику, якщо місце такого постачання (повернення) розташоване на митній території України;

Стаття 19. Операції, звільнені від оподаткування

19.1. Звільняються від оподаткування операції з:
19.1.1) постачання продуктів дитячого харчування, товарів дитячого асортименту для немовлят за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України;
19.1.2) постачання послуг із здобуття вищої, середньої, професійно-технічної та дошкільної освіти навчальними закладами,  в тому числі навчання аспірантів і докторантів, навчальними закладами, які мають ліцензію на постачання таких послуг, а також послуг з виховання та навчання дітей у будинках культури, дитячих музичних, художніх, спортивних школах і клубах, школах мистецтв. До таких послуг належать послуги з:
а) виховання та навчання дітей, які постачаються дитячими музичними та художніми школами, школами мистецтв, будинками культури (гра на музичних інструментах, хореографія, образотворче мистецтво, гуртки (факультативи) іноземних мов, комп’ютерного навчання); 
б) утримання, виховання та навчання дітей у дошкільних навчальних закладах як в межах обсягу, установленого навчальними планами і програмами, так і понад зазначений обсяг; 
в) усіх видів освітньої діяльності, які постачаються загальноосвітніми навчальними закладами I – III ступеня;
г) усіх видів освітньої діяльності, які постачаються професійно-технічними навчальними закладами; 
ґ) усіх видів освітньої діяльності, які постачаються вищими навчальними закладами ІІІ – IV рівня акредитації, у тому числі для здобуття іншої вищої та післядипломної освіти; 
д) навчання слухачів підготовчих відділень вищих навчальних закладів; 
е) повторного вивчення відрахованими студентами (курсантами) окремих дисциплін і курсів з подальшим складенням іспитів; 
є) навчання аспірантів і докторантів; 
ж) приймання кандидатських іспитів;
з) надання наукових консультацій для осіб, що підвищують кваліфікацію самостійно; 
и) довузівської підготовки; 
і) проведення лекцій з питань науки і техніки, культури та мистецтва, фізичної культури і спорту, правових знань, туризму і краєзнавства;
ї) надання консультацій для учнів, вихованців, студентів, курсантів понад обсяги, встановлені навчальними планами і програмами, для аспірантів, докторантів; 
й) організації літніх мовних курсів, шкіл, семінарів; групових та індивідуальних занять фізичною культурою та спортом на стадіонах, у спортивних залах, плавальних басейнах, тенісних кортах для дітей, учнів і студентів;
19.1.3) постачання:
а) за переліком, встановленим Кабінетом Міністрів України, товарів спеціального призначення для інвалідів та інших пільгових категорій населення, визначених законодавством України;
б) за переліком, встановленим Кабінетом Міністрів України, вузлів, деталей і напівфабрикатів для виготовлення товарів спеціального призначення для інвалідів та інших пільгових категорій населення;
в) легкових автомобілів для інвалідів уповноваженому органу виконавчої влади з їх оплатою за рахунок коштів державного чи місцевих бюджетів та коштів фондів загальнообов’язкового державного страхування, а також операції з їх безоплатної передачі інвалідам;
19.1.4) постачання послуг із доставки пенсій та грошової допомоги населенню (незалежно від способу доставки) на всіх етапах доставки до кінцевого споживача;
19.1.5) постачання лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів (у тому числі аптечними закладами), а також виробів медичного призначення за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України;
19.1.6) постачання послуг з охорони здоров’я закладами охорони здоров’я, що мають ліцензію на постачання таких послуг, а також постачання послуг реабілітаційними установами для інвалідів та дітей-інвалідів, що мають ліцензію на постачання таких послуг, крім таких послуг:
а) надання косметологічної допомоги, крім тієї, що надається за медичними показаннями; 
б) масаж для  зміцнення здоров’я дорослого населення, корекції осанки тощо; 
в) проведення профілактичних медичних оглядів із підготовкою висновку про стан здоров’я на прохання громадян; 
г) проведення гігієнічної експертизи проектних матеріалів та попередніх проектних пропозицій, у тому числі щодо розміщення об’єкта, а також нормативної документації на нові технології виробництва продукції та нові види продукції за заявкою замовника, гігієнічна оцінка зразків нових видів продукції; 
ґ) надання консультаційної допомоги з питань проведення державної санітарно-гігієнічної експертизи; 
д) обстеження за заявкою замовника об’єктів, що будуються, реконструюються або функціонують, з метою їх відповідності санітарному законодавству;
е) проведення за заявкою замовника токсиколого-гігієнічних, медико-біологічних, санітарно-гігієнічних, фізіологічних та інших обстежень з метою визначення безпеки продукції для здоров’я людини;
є) видача суб’єктам господарювання дозволів на виробництво, використання, транспортування, зберігання, реалізацію, захоронення, знищення, утилізацію продукції і речовин вітчизняного та імпортного виробництва, що потенційно небезпечні для здоров’я людини; 
ж) надання юридичним і фізичним особам консультаційної допомоги з питань застосування законодавства про охорону здоров’я, в тому числі щодо забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення; 
з) проведення медичного огляду осіб для видачі: 
дозволу на право отримання та носіння зброї громадянам, крім військовослужбовців і посадових осіб, носіння зброї якими передбачено законодавством; 
відповідних документів на виїзд громадян за кордон за викликом родичів, що проживають у зарубіжних країнах, оздоровлення в зарубіжних лікувальних або санаторних закладах за власним бажанням, а також у службові відрядження (крім державних службовців, робота яких пов’язана з такими виїздами і які мають відповідні медичні документи); 
посвідчення водія транспортного засобу;
и) медичне обслуговування з’їздів, конференцій, симпозіумів, фестивалів, нарад, змагань тощо; 
і) медичне обслуговування громадян за їх бажанням у медичних закладах із поліпшеним сервісним обслуговуванням; 
ї) організація медичного контролю осіб, які займаються фізичною культурою і спортом в оздоровчих закладах; 
й) проведення профілактичних щеплень громадянам, які від’їжджають за кордон за викликом, для оздоровлення в зарубіжних лікувальних або санаторних закладах за власним бажанням, а також у туристичні подорожі (крім тих, що від’їжджають на лікування та у службові відрядження);
к) складення за заявками замовників санітарних паспортів радіотехнічних об’єктів та проведення досліджень для їх підтвердження;
л) проведення за заявками замовників державної санітарно-гігієнічної експертизи з акредитації та атестації підприємств, установ, організацій на право проведення токсиколого-гігієнічних, медико-біологічних, санітарно-гігієнічних та інших досліджень;
м) визначення за заявками замовника шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища, технологічного та трудового процесів, проведення досліджень для розробки засобів і заходів щодо усунення або зменшення їх небезпечної дії; 
н) навчання за заявками замовників на робочих місцях фахівців підприємств, установ, організацій в установах санітарно-епідеміологічної служби, державних науково-дослідних інститутах гігієнічного та епідеміологічного профілю, а також фахівців підприємств, установ, організацій, проведення санітарно-гігієнічних та бактеріологічних досліджень;
о) надання за заявками замовників послуг з організації роботи відомчих санітарних лабораторій, оснащення їх медичною технікою (обладнанням, апаратурою, приладами); навчання на місці фахівців таких лабораторій методики проведення санітарно-гігієнічних досліджень;
19.1.7) поставки путівок на санаторно-курортне лікування, оздоровлення та відпочинок на території України фізичних осіб віком до 18 років; 
19.1.8) постачання послуг з:
а) утримання дітей у дошкільних навчально-виховних закладах, школах-інтернатах;
б) утримання осіб у будинках для престарілих та інвалідів;	
в) харчування та облаштування на нічліг та надання інших соціальних послуг бездомним громадянам у центрах обліку, закладах соціального захисту для бездомних громадян, а також особам, звільненим з місць позбавлення волі, у центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі; 
г) харчування дітей у загальноосвітніх та, професійно-технічних навчальних закладах;
ґ) харчування, забезпечення майном, комунально-побутовими та іншими послугами, що надаються особам, які утримуються в установах пенітенціарної системи, а саме:
харчування, в тому числі приготування їжі; 
забезпечення одягом, білизною, взуттям та постільними речами;
користування кімнатами тривалих побачень;
послуги поштового та телефонно-телеграфного зв’язку;
постачання продуктів харчування і предметів першої необхідності;
ремонт взуття та одягу;
додаткове медичне обслуговування;
банно-пральні послуги;
прокат кіно- та відеофільмів, культурно-освітні заходи;
19.1.9) постачання послуг з перевезення пасажирів міським пасажирським транспортом (крім таксі), тарифи на які регулюються в установленому законом порядку.
Ця норма не поширюється на операції з надання пасажирського транспорту в оренду (прокат);
19.1.10) постачання релігійними організаціями культових послуг та предметів культового призначення за переліком, а саме:
а) культові послуги: хрещення, укладення церковного шлюбу, похорон, молебен, панахида, освячення (помешкань, автомобілів тощо), обрізання, перше причастя, бар-міцво (повноліття);
б) предмети культового призначення: свічки, ікони (образи), хрести (натільні, погребальні, вівтарні, требні, водосвятні, ієрейські, з прикрасами тощо), вервиці, покривала (вівтарні, погребальні тощо), медальйони з релігійною символікою, вугілля кадильне, ладан, лампадне масло, миро, лампади, кадила, підсвічники (семисвічники, трисвічники пасхальні тощо), плащаниці, облачення священнослужителів (ризи, підризники, воздухи, орлиці, стихарі, скуфії, митри, камілавки тощо), вінці, граматки, приладдя для хрещення (хрестильна скринька), дароносиці, дарохранильниці (реліквіарії), купелі, печатки для просфор, кропила, копія, стрючці, чаші (потир), блюдця, звіздиці, лжиці, ковшики, дискоси, поплавки, дзвони, органи, фісгармонії, прохідні молитви, пояс "живий в помощі", мезузи, талеси, тфіліни (філактерії), скульптурні зображення святих, хоругви, фани, маца, проскури, облатки, Богослужбова література;
19.1.11) постачання послуг з поховання та постачання ритуальних товарів державними та комунальними службами, а саме:
а) виклик агента ритуальної служби для оформлення замовлення на організацію та проведення поховання; 
б) оформлення медичної довідки про причини смерті;
в) доставка замовникові ритуальних атрибутів для організації поховання; 
г) навантаження, розвантаження та перенесення ритуальних атрибутів; 
ґ) транспортні послуги, що надаються у процесі організації поховання; 
д) продаж стандартної труни; 
е) продаж контейнера для перевезення оцинкованої труни; запаювання оцинкованої труни; 
є) утримання тіл померлих у холодильних камерах понад норму перебування (після смерті у лікувальному закладі, а також тих, що померли вдома чи інших місцях) ; 
ж) послуги з підготовки тіла покійного до поховання або кремації (послуги перукаря та косметолога, обмивання, бальзамування, укладання в труну); 
з) копання могили;
и) перенесення труни з тілом покійного (додому, до квартири в багатоповерховому будинку, до моргу; з дому, квартири, моргу тощо до місця поховання); 
і) музичний супровід обряду поховання; 
ї) проведення громадянської панахиди;
й) послуги організатора обряду поховання; 
к) виготовлення та встановлення металевої намогильної таблички, хреста, надголовника або тимчасового пам’ятного знака; 
л) продаж стандартних похоронних вінків і траурних стрічок для них; 
м) організація відправлення труни з тілом покійного чи урни з прахом покійного за кордон; 
н) у разі проведення підпоховання в могилу послуги з демонтажу елементів існуючого надгробка (пам’ятника) та їх установка; 
о) написання тексту на траурній стрічці; 
п) кремація; 
р) продаж урни; 
с) продаж кубка для урни; 
т) поховання урни з прахом у могилу, у колумбарії, розвіювання праху; 
19.1.12) звільнення, зазначені у підпункті 19.1.11 цього пункту, не поширюються на операції з постачання послуг з поховання та кремації трупів тварин і пов’язану з цим діяльність;
19.1.13) безкоштовної передачі рухомого складу однією залізницею або підприємством залізничного транспорту загального користування іншим залізницям або підприємствам залізничного транспорту загального користування державної форми власності.
Безкоштовна передача рухомого складу між підприємствами в межах залізниці проводиться за поданням начальника залізниці на основі рішення Укрзалізниці, а в межах Укрзалізниці – згідно з наказом її генерального директора. Безкоштовна передача рухомого складу оформляється актом приймання-передачі, відповідно до законодавства. 
Безкоштовна передача здійснюється в разі: 
виробничої потреби у зв’язку з єдиним технологічним процесом;
розподілу рухомого складу у зв’язку з реструктуризацією галузі та ліквідацією окремих підрозділів. 
У разі коли на дату проведення операцій з безоплатної передачі рухомого складу однією залізницею або підприємством залізничного транспорту загального користування іншим залізницям або підприємствам залізничного транспорту загального користування державної форми власності балансова вартість відповідної групи основних засобів не змінюється, податкові зобов’язання не виникають. При цьому залізниці або підприємства залізничного транспорту, які безоплатно передають рухомий склад, коригування сум податкового кредиту не провадять;
19.1.14) безоплатної приватизації житлового фонду, включаючи місця загального користування у багатоквартирних будинках, присадибних земельних ділянок та земельних паїв відповідно до законодавства, а також постачання послуг, отримання яких згідно із законодавством є обов’язковою передумовою приватизації житла, присадибних земельних ділянок та земельних паїв;
19.1.15) постачання житла (об’єктів житлового фонду), крім їх першого постачання.
У цьому підпункті перше постачання житла (об’єкта житлового фонду) означає:
а) першу передачу готового новозбудованого житла (об’єкта житлового фонду) у власність покупця або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) із спорудження такого житла за рахунок замовника;
б) перший продаж реконструйованого або капітально відремонтованого житла (об’єкта житлового фонду) покупцю, який є особою, іншою, ніж власник такого об’єкта на момент виведення його з експлуатації (використання) у зв’язку з такою реконструкцією або капітальним ремонтом, або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) на таку реконструкцію чи капітальний ремонт за рахунок замовника.
Норми цього підпункту поширюються також на перший  продаж  дачних або садових будинків, а також будь-яких інших об’єктів власності, зареєстрованих згідно із законодавством як житло (житловий фонд);
19.1.16) надання благодійної допомоги, зокрема, безоплатне постачання товарів/послуг благодійним організаціям, утвореним і зареєстрованим відповідно до законодавства, а також надання такої допомоги благодійними організаціями набувачам (суб’єктам) благодійної допомоги відповідно до законодавства про благодійництво та благодійні організації.
Під безоплатним постачанням слід розуміти постачання товарів/послуг благодійним організаціям та набувачам благодійної допомоги без будь-якої грошової, матеріальної або інших видів компенсації. У разі недотримання умов, визначених цим підпунктом, такі операції оподатковуються на загальних підставах.
На товари, які надходять як благодійна допомога від вітчизняних благодійників за основними напрямами, визначеними статтею 4  Закону України “Про благодійництво та благодійні організації” поширюються правила маркування. 
Маркування проводиться шляхом нанесення напису “Благодійна допомога. Продаж заборонено”  на етикетку, ярлик або безпосередньо на зовнішню або внутрішню упаковку товару. Під час маркування товарів благодійної допомоги може використовуватися символіка благодійної організації та благодійника. 
Товари маркуються таким чином, щоб під час огляду упаковки або безпосередньо товарів напис було видно повністю і чітко. 
Товари благодійної допомоги маркуються благодійниками, які надають таку допомогу. 
Контроль за виконанням правил маркування здійснюють місцеві органи виконавчої влади та органи державної податкової служби.
Благодійна допомога може надаватися у вигляді товарів, робіт, послуг, призначених для використання юридичними особами – її набувачами з метою провадження діяльності за напрямами, передбаченими статтею 4 Закону України “Про благодійництво та благодійні організації”. 
Після отримання від благодійника пропозиції щодо надання благодійної допомоги у вигляді товарів, її видів, розмірів тощо юридична особа – набувач  благодійної допомоги: 
визначає з урахуванням рекомендацій відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування коло осіб, яким вона надаватиметься; 
повідомляє благодійника про намір прийняти запропоновану благодійну допомогу. 
Юридичні особи – набувачі благодійної допомоги ведуть бухгалтерський та оперативний облік надходження, зберігання, розподілу та використання благодійної допомоги у вигляді товарів, робіт, послуг, а також звітність за встановленою центральним органом виконавчої влади у галузі статистики формою, яку надсилають  органам державної податкової служби. 
Для бухгалтерського обліку операцій, пов’язаних з благодійною допомогою, юридичні особи – набувачі благодійної допомоги користуються планом рахунків та інструкцією, що діють в Україні. 
Юридичні особи – набувачі благодійної допомоги самостійно визначають порядок аналітичного обліку операцій, пов’язаних з благодійною допомогою, відкривають відповідні рахунки. 
Юридичні особи – набувачі благодійної допомоги у своїй річній фінансовій звітності відображають: 
у бухгалтерському балансі – окремо кошти (товари, роботи, послуги), отримані як благодійна допомога; 
у звіті про прибутки та збитки – окремо вартісну величину отриманої благодійної допомоги. 
У додатку (коментарі) до річного звіту робляться необхідні пояснення щодо зазначених показників діяльності, пов’язаної з благодійною допомогою. 
Контроль за отриманням, зберіганням, розподілом благодійної допомоги у вигляді товарів, робіт, послуг здійснюють місцеві органи виконавчої влади, а за їх цільовим використанням – місцеві органи виконавчої влади та органи державної податкової служби.
Отримані з метою надання благодійної допомоги марковані товари, які поставляються за кошти чи інші види компенсації та(або) виручка, отримана за таке постачання, підлягають вилученню у недобросовісного продавця і конфіскуються в дохід держави в установленому порядку.
Не підлягають звільненню від оподаткування операції з надання благодійної допомоги у вигляді зазначених у розділі VI цього Кодексу підакцизних товарів, цінних паперів, нематеріальних активів і товарів/послуг, призначених для використання у господарській діяльності;
19.1.17) безоплатної передачі у державну власність чи комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність об’єктів усіх форм власності, які перебувають на балансі одного платника податку і передаються на баланс іншого платника податку, якщо такі операції проводяться за рішенням Кабінету Міністрів України, центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, прийнятим у межах їх повноважень. Норми цього підпункту поширюються також на операції з безоплатної передачі об’єктів з балансу юридичної особи будь-якої форми власності на баланс іншої юридичної особи, яка перебуває в державній або комунальній власності, що проводяться за рішенням органу державної влади України або органу місцевого самоврядування, прийнятим у межах їх повноважень, незалежно від того, чи є суб’єкти операції платниками податку;
19.1.18) безоплатного постачання товарів/послуг власного виробництва підсобними господарствами і лікувально-виробничими трудовими майстернями (цехами, дільницями) будинків-інтернатів, територіальних центрів обслуговування самотніх громадян похилого віку (пенсіонерів), центрів реінтеграції бездомних громадян, центрів соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, спеціалізованих лікарень, лікувально-профілактичних закладів особливого типу та диспансерів за умови, що така передача здійснюється для задоволення власних потреб зазначених закладів;
19.1.19) постачання державних платних послуг фізичним або юридичним особам органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, а також іншими особами, уповноваженими такими органами або законодавством надавати зазначені послуги, обов’язковість отримання (надання) яких установлюється законодавством, включаючи плату за реєстрацію, видачу ліцензії, сертифікатів у вигляді зборів, державного мита тощо;
19.1.20) постачання послуг з реєстрації актів громадянського стану державними органами, уповноваженими здійснювати таку реєстрацію згідно із законодавством;
19.1.21) постачання бібліотеками, які перебувають у державній або комунальній власності, платних послуг з комплектування реєстраційно-облікових документів (квитків, формулярів), користування рідкісними, цінними довідниками, книгами, в тому числі нічний абонемент, тематичного добору літератури за запитом споживача та надання тематичних, адресно-бібліографічних та фактографічних довідок;
19.1.22) поставки (продажу, передачі) земельних ділянок, земельних паїв, крім тих, що розміщені під об'єктами нерухомого майна та включаються до їх вартості відповідно до законодавства (з урахуванням положень підпункту 19.1.14 пункту 19.1 статті 19 цього розділу); 
орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у власності держави або територіальної громади, якщо така орендна плата повністю зараховується до відповідних бюджетів;
19.1.23) оплати вартості фундаментальних досліджень, науково-дослідних і дослідницько-конструкторських робіт особою, яка безпосередньо отримує такі кошти з рахунка Державного казначейства України; 
19.1.24) безкоштовної передачі приладів, обладнання, матеріалів, крім підакцизних, науковим установам та науковим організаціям, вищим навчальним закладам III - IV рівня акредитації, внесеним до Державного реєстру наукових організацій, яким надається підтримка держави;
19.1.25) поставки в сільській місцевості сільськогосподарськими товаровиробниками послуг з ремонту шкіл, дошкільних закладів, інтернатів, закладів охорони здоров'я та надання матеріальної допомоги (в межах одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на місяць на одну особу) продуктами харчування власного виробництва та послуг з обробки землі багатодітним сім'ям, ветеранам праці і війни, реабілітованим громадянам, інвалідам праці, інвалідам дитинства, одиноким особам похилого віку, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та школам, дошкільним закладам, інтернатам, закладам охорони здоров'я;
19.1.26) поставки (передплати) періодичних видань друкованих засобів масової інформації та книжок, крім видань еротичного характеру, учнівських зошитів, підручників та навчальних посібників вітчизняного виробництва, словників українсько-іноземної або іноземно-української мови; доставки таких періодичних видань друкованих засобів масової інформації на митній території України.
19.1.27) передачі конфіскованого майна, знахідок, скарбів, майна, визнаного безхазяйним, майна, за яким не звернувся власник до кінця строку зберігання, та майна, що за правом успадкування чи на інших законних підставах переходить у власність держави (у тому числі майна, визначеного у статті 172 Митного кодексу України), у розпорядження державних установ або організацій, уповноважених здійснювати їх збереження або постачання згідно із законодавством, а також операції з безоплатної передачі зазначеного у цьому пункті майна у випадках, визначених законодавством, у володіння і користування державних органів, установ (організацій), які утримуються за рахунок бюджетних коштів, а також закладів, в яких виховуються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, дитячих будинків сімейного типу, прийомних сімей.
Операції з подальшого постачання зазначених товарів оподатковуються на загальних підставах.
19.2. Звільняються від оподаткування операції з постачання та ввезення на митну територію України товарів/послуг, передбачених для власних потреб дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав і представництв міжнародних організацій в Україні, а також для використання особами з числа дипломатичного персоналу цих дипломатичних місій та членами їх сімей, що проживають разом із такими особами. Порядок звільнення від оподаткування та перелік операцій, що підлягають звільненню від оподаткування, встановлюються Кабінетом Міністрів України виходячи з принципу взаємності стосовно кожної окремої держави.
У разі постачання на митній території України транспортних засобів, що були ввезені із звільненням від оподаткування відповідно до норм  цього підпункту, податок сплачується особою, зазначеною у підпункті 4) пункту 2.1 статті 2 цього розділу не пізніше дня такого постачання.
19.3. Звільняються від оподаткування операції з ввезення на митну територію України товарів морського промислу (риба, ссавці, мушлі, ракоподібні, водні рослини тощо, в охолодженому, солоному, мороженому, консервованому вигляді, перероблені на борошно або іншу продукцію), видобутих (виловлених, вироблених) суднами, зареєстрованими у Державному судновому реєстрі України або Судновій книзі України. Операції з подальшого постачання зазначених товарів юридичними особами – судновласниками або фрахтувальниками оподатковуються в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
19.4. Звільнення від оподаткування товарів, передбачене пунктом 19.1 цієї статті,  поширюються на операції з ввезення на митну територію України.
19.5. Звільнення від оподаткування, передбачене пунктом 19.1 цієї статті, не поширюється на операції з підакцизними товарами, зазначеними у розділі VI цього Кодексу.
19.6. Звільняються від оподаткування операції з постачання товарів (крім підакцизних товарів) та послуг (крім послуг, що надаються під час проведення лотерей та розважальних ігор, та послуг з постачання підакцизних товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку здійснювати постачання товарів від імені та за дорученням іншої особи  без передачі права власності на такі товари), що безпосередньо виготовляються підприємствами та організаціями, які засновані громадськими організаціями інвалідів, де кількість інвалідів, які мають в таких організаціях основне місце роботи, становить протягом попереднього звітного періоду не менш як         50 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу, і за умови, що фонд оплати праці таких інвалідів становить протягом звітного періоду не менш як 25 відсотків суми загальних витрат з оплати праці, що належать до складу витрат згідно з  правилами оподаткування податком на прибуток підприємства. 
Безпосереднім вважається виготовлення товарів, у результаті якого сума витрат з переробки (обробка, інші види перетворення) сировини, комплектувальних виробів, складових частин, інших покупних товарів, які використовуються при виготовлені таких товарів, становить не менш як          8 відсотків ціни продажу таких виготовлених товарів. 
Зазначені підприємства та організації громадських організацій інвалідів мають право застосовувати зазначену пільгу за наявності реєстрації у відповідному органі  державної  податкової служби, яка здійснюється   на підставі рішення міжвідомчої Комісії з питань діяльності підприємств та організацій громадських організацій інвалідів і відповідної заяви платника податку про бажання отримати таку пільгу відповідно до Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”. 
У разі порушення вимог цього підпункту платником податку орган державної податкової служби скасовує його реєстрацію як особи, що має право на податкову пільгу, а податкові зобов’язання такого платника податку перераховуються з податкового періоду, за результатами якого були виявлені такі порушення, відповідно до загальних правил оподаткування, встановлених цим Кодексом, та з одночасним застосуванням відповідних фінансових санкцій. 
Податкова звітність таких підприємств та організацій подається в порядку, встановленому законодавством.
19.7. Звільняються від оподаткування операції з ввезення на митну територію України культурних цінностей за кодами згідно з УКТ ЗЕД           9701 10 00 00, 9701 90 00 00, 9702 00 00 00, 9703 00 00 00, 9704 00 00 00,       9705 00 00 00, 9706 00 00 00, виготовлених 50 і більше років тому, які ввозяться з метою їх подальшої передачі музеям, галереям, виставковим центрам, архівам, установам культури або освіти, що перебувають у державній або комунальній власності.
Операції з подальшого продажу зазначених культурних цінностей оподатковуються відповідно до законодавства. 
Звільнення від оподаткування, передбачене цим пунктом, поширюється на операції з культурними цінностями, які ввозяться в Україну і внесені до Державного реєстру культурних цінностей України. Порядок створення і ведення такого Реєстру встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
У разі коли ввезені культурні цінності відповідають нормам цієї статті, але на час ввезення не внесені до Державного реєстру культурних цінностей України,  платники податку протягом 15 днів зобов’язані надати митному органу відповідну довідку про внесення зазначених цінностей до цього Реєстру. До внесення змін до Державного реєстру культурних цінностей України ввезені культурні цінності перебувають під митним контролем в порядку, визначеному митним законодавством.
19.8. Звільняються від оподаткування операції з постачання послуг з перевезення (переміщення) пасажирів та вантажів транзитом через митну територію України, а також з постачання послуг, пов’язаних з таким перевезенням (переміщенням). 
19.9. Звільняються від оподаткування операції з постачання послуг іноземним суднам, які оплачуються ними відповідно до законодавства України портовими зборами.
19.10. Звільняються від оподаткування операції з ввезення на митну територію України майна як технічної або гуманітарної допомоги згідно з нормами міжнародних договорів України, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, або відповідно до Закону України “Про гуманітарну допомогу”.
19.11. Звільняються від оподаткування операції банків та інших фінансових установ з поставки (продажу, відчуження іншим способом) майна, що передане фізичними особами, а також суб'єктами підприємницької діяльності - приватними підприємцями та іншими особами, які не є платниками податку, в заставу, у тому числі іпотеку, та на яке було звернено стягнення.
19.12. Звільняються від оподаткування операції банків з продажу (передачі) або придбання зобов'язань за депозитами (вкладами).
19.13. Звільняються від оподаткування операції з ввезення на митну територію України природного газу за кодом згідно з УКТ ЗЕД  2711 21 0000.

Стаття 20. Податковий кредит 

20.1. Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає за фактом виникнення податкового зобов’язання у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України;
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) придбання товарів, зазначених у пункті 30.6 статті 30 цього розділу.
20.2. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається:  дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату товарів/послуг чи виписки відповідного документа, зазначеного в статті 23 цього розділу;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів та з постачання послуг нерезидентом на митній території України з постачання товарів та послуг, пов’язаних із постачанням товарів, визначених у статті 30 цього розділу, датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов’язаннями згідно з пунктом 9.8 статті 9 цього розділу.
Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об’єкта фінансового лізингу таким орендарем.
Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 9.10 статті 9 цього розділу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлені актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). 
Для товарів/послуг, придбання (постачання) яких контролюється приладами обліку, факт отримання (постачання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.
20.3. У тому обсязі, в якому товари (послуги) призначаються для використання у цілях оподатковуваних операцій у господарській діяльності платника, суми податку за операціями придбання відносяться до податкового кредиту.
20.4. Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари (послуги) та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об’єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв’язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника. 
20.5. Якщо такі товари (послуги) використовуються при здійсненні операцій, які не є об’єктом оподаткування (крім використання при здійсненні операцій, передбачених у підпунктах 18.1.2 та 18.1.9 пункту 18.1 статті 18 цього розділу), або звільняються від оподаткування (крім використання при здійсненні операцій, передбачених у підпунктах 19.1.13 та 19.1.17 пункту 19.1 статті 19 цього розділу), чи необоротні активи переводяться до складу засобів невиробничого призначення або  встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари (послуги), необоротні активи вважаються проданими за вартістю, визначеною в порядку, встановленому пунктом 10.1 статті 10 цього розділу.
20.6. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв’язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 23.11 статті 23 цього розділу).
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність, установлену законодавством.
У разі коли платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом трьох звітних періодів з дати виписки податкової накладної.

Стаття 21. Пропорційне віднесення сум податку до податкового кредиту 
21.1. У разі коли придбані та/або виготовлені товари/послуги частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково ні, до суми податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг в оподатковуваних операціях.
21.2. Частка використання товарів/послуг в оподатковуваних операціях визначається у відсотках як відношення обсягів оподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за попередній календарний рік до сукупних обсягів оподатковуваних та неоподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за попередній календарний рік та застосовується протягом поточного календарного року. 
21.3. Платник податку, який не проводив неоподатковуваних операцій протягом попереднього календарного року, в тому числі новостворений, проводить розрахунок частки використання товарів/послуг в оподатковуваних операціях у поточному році на підставі власного розрахунку планових  річних обсягів оподатковуваних та неоподатковуваних операцій за погодженням з органами державної податкової служби, який додається до податкової декларації за перший податковий період застосування такої частки.
 21.4. Платник податку за підсумками календарного року здійснює перерахунок частки використання товарів/послуг в оподатковуваних операціях виходячи з фактичних обсягів проведених протягом року оподатковуваних та неоподатковуваних операцій. У разі  зняття з обліку платника податку, в тому числі за рішенням суду, перерахунок частки здійснюється виходячи з фактичних обсягів оподатковуваних та неоподатковуваних операцій, проведених з початку поточного року до дати зняття з обліку.
Перерахунок частки використання необоротних активів в оподатковуваних операціях здійснюється за результатами 12, 24 і 36 місяців їх використання.
21.5. Коригування сум податку, які віднесено до податкового кредиту, здійснюється на підставі перерахунку частки та відображається платником податку у податковій декларації за останній податковий період року. У разі  зняття з обліку платника податку, в тому числі за рішенням суду, коригування відображається платником податку у податковій декларації останнього податкового періоду, коли відбулося зняття з обліку.

Стаття 22. Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків

22.1. Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. 
22.2. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з       пунктом 22.1  цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. 
22.3. При від’ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 22.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а у разі відсутності податкового боргу – зараховується  до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. 
22.4. Якщо в наступному звітному (податковому) періоді у платників податку сума, розрахована згідно з пунктом 22.1 цієї статті, має від’ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню коштами підлягає частина такого від’ємного значення, що дорівнює перевищенню суми податку, фактично сплаченої у попередні податкові періоди постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а у разі отримання від нерезидента послуг на митній території України – сумі податкового зобов’язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг над податковими зобов’язаннями, що виникли протягом таких періодів за такими операціями: з придбання (виготовлення)  товарів/послуг у попередньому податковому періоді, що в подальшому вивезені за межі митної території України; з придбання, будівництва, спорудження, створення необоротних активів у попередньому звітному періоді; з  придбання, будівництва, спорудження, товарів (необоротних активів) та послуг платником, що здійснює сезонний вид діяльності. 
б) залишок від’ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. 
22.5. Від’ємне значення суми податку, розраховане згідно з пунктом 22.1 цієї статті, яке виникло в результаті здійснення інших господарських операцій, ніж ті, що визначені в підпункті “а” пункту 22.4 цієї статті, погашається податковими зобов’язаннями, що виникли протягом 12 наступних звітних (податкових) періодів.
Якщо сума від’ємного значення податку не погашається сумами податкових зобов’язань, що виникли протягом 12 наступних звітних періодів, така сума підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України у сумі, що дорівнює перевищенню суми податку, фактично сплаченої у попередні податкові періоди постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а у разі отримання від нерезидента послуг на митній території України (незалежно від дати формування податкового кредиту за такими операціями) – отримувачем товарів/послуг над податковими зобов’язаннями, що виникли протягом таких періодів за  операціями з придбання товарів/послуг у попередні податкові періоди. 
Залишок від’ємного значення після бюджетного відшкодування включається до сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
22.6. Платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов’язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 22.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів. 
22.7. Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. 
При цьому платник у п’ятиденний строк після подання декларації органу державної податкової служби подає органу Державного казначейства України копію декларації з відміткою органу державної податкової служби про її прийняття. Органи Державного казначейства України здійснюють ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників, облік задекларованих до відшкодування сум податку та бюджетної заборгованості з відшкодування податку.
22.8. До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, а також оригінали митних декларацій (примірників декларанта), що підтверджують вивезення товарів (супутніх послуг) за межі митної території України  . 
22.9. Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються центральним органом державної податкової служби. 
22.10. Після отримання податкової декларації орган державної податкової служби проводить перевірку заявлених у ній даних. За наявності підстав вважати, що розрахунок бюджетного відшкодування було складено з порушенням, орган державної податкової служби має право провести позапланову виїзну документальну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування. Загальний строк проведення перевірок (невиїзної та виїзної) не може перевищувати 60 днів, що настають  за днем надходження  податкової декларації.
Перелік підстав, які надають право на позапланову виїзну документальну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування, визначається центральним органом державної податкової служби.
22.11. У разі встановлення невиїзною документальною (камеральною) або виїзною (документальною) перевіркою факту правових відносин платника податку із суб’єктом господарювання, щодо якого ухвалено судове рішення про його припинення, такий платник податку позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту і на бюджетне відшкодування податку за операціями з таким суб’єктом господарювання після набрання чинності таким судовим рішенням.
Органи державної податкової  служби за даними реєстру виданих та отриманих податкових накладних, поданого в електронному вигляді, повідомляє платника про наявність у такому реєстрі податкових накладних, виданих суб’єктом господарювання, щодо якого ухвалено судове рішення про його припинення. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов’язання  без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
22.12. Орган державної податкової служби зобов’язаний у п’ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, а також повідомити про суму, яка визнана недостовірною і не підлягає відшкодуванню.
22.13. На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену у ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п’яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.
22.14. Якщо за результатами документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної перевірки (документальної) орган державної податкової служби виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: 
а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 22.6 цієї статті у зменшення податкових зобов’язань з цього податку в наступних податкових періодах; 
б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;
в) у разі з’ясування за результатами  проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови у наданні бюджетного відшкодування. 
22.15. У разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або орган державної податкової служби розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган державної податкової служби не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення справи зобов’язаний повідомити про це орган Державного казначейства України. Орган Державного казначейства України тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до дня закінчення процедури адміністративного оскарження або до набрання чинності судовим рішенням.
Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п’яти робочих днів, що настали  за днем отримання відповідного рішення, зобов’язаний подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету. 
22.16. У разі коли платник податку експортує товари (супутні послуги) за межі митної території України, отримані від іншого платника податку на умовах комісії, консигнації, доручення або інших видів договорів, які не передбачають переходу права власності на такі товари (супутні послуги) від такого іншого платника податку до експортера, право на отримання бюджетного відшкодування має такий інший платник податку. При цьому комісійна винагорода, отримана платником податку – експортером від такого іншого платника податку, включається до бази оподаткування за ставкою, визначеною підпунктом “а” пункту 15.1 статті 15 цього розділу, та не включається до митної вартості товарів, які експортуються. 
22.17. Джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі бюджетного боргу) є загальні доходи Державного бюджету України. 

Стаття 23. Податкова накладна

23.1. Платник податку зобов’язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках:
а) порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписки податкової накладної із зазначенням події (сплати або відвантаження);
в) найменування юридичної особи – продавця або прізвище, ім’я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку;
г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи – продавця, зареєстрованої як платник податку;
д) повне або скорочене найменування, зазначене у статутних документах отримувача;
е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;
є) ціна постачання без урахування податку;
ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;
з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;
и) умови продажу (вид цивільно-правового договору).
23.2. Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби.
23.3. У разі звільнення від оподаткування у випадках, передбачених статтею 19 цього розділу, у податковій накладній робиться запис “Без ПДВ” з посиланням на відповідний пункт і підпункт статті 19 цього розділу.
23.4. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов’язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.
23.5. Для операцій, що оподатковуються, і операцій, звільнених від оподаткування, складаються окремі податкові накладні.
23.6. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у  податкових зобов’язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця  та реєстрі  отриманих податкових накладних покупця.
Органи державної податкової служби за даними реєстрів  виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі  розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов’язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
23.7. Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг. У разі коли частка товару, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов’язань.
23.8. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 5 цього розділу.
23.9. Не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, виписана платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду.
23.10. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. 
У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або у разі порушення ним порядку її заповнення покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв’язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. 
Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з’ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов’язань з податку за такою операцією. 
23.11. Підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є: 
а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв’язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами; 
б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку).
У разі використання платниками для розрахунків із споживачами реєстраторів розрахункових операцій касовий чек повинен містити дані про загальну суму коштів, що підлягає сплаті покупцем з урахуванням податку, та суму цього податку, що сплачується у складі загальної суми.
Порядок обчислення та накопичення електронними контрольно-касовими апаратами сум податку встановлює Кабінет Міністрів України.
23.12. У разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.
Для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається податкова накладна, податкові зобов'язання за якою включені до податкової декларації попереднього періоду.
23.13. Для фізичних осіб, не зареєстрованих як суб’єкти господарювання, що ввозять товари (предмети) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню згідно із законодавством, оформлення митної декларації прирівнюється до подання податкової накладної.
23.14. Платники податку зобов’язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають обкладенню податком, а також які не є об’єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з  цим розділом.
23.15. Зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма і порядок заповнення яких встановлюються центральним органом державної податкової служби. Платник податку веде реєстри отриманих та виданих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку – продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку. Форма і порядок заповнення реєстрів отриманих та виданих податкових накладних встановлюються відповідно до вимог розділу ІІ цього Кодексу.
Разом з поданням податкової звітності за відповідний звітний період платник податку подає органу державної податкової служби копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за такий період в електронному вигляді.
Орган державної податкової служби розробляє та розміщує на своєму  офіційному веб-сайті програму ведення обліку записів у Реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді та забезпечує її безкоштовне розповсюдження (включаючи необхідні зміни та доповнення) шляхом надання доступу до копіювання такої програми як через Інтернет, так і шляхом запису на магнітні носії інформації платника за його запитом.

Стаття 24. Звітні (податкові) періоди

24.1. Звітним (податковим) періодом є один календарний місяць з урахуванням таких особливостей: 
а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця; 
б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим періодом) є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання. 

Стаття 25. Порядок надання податкової декларації та строки розрахунків з бюджетом

25.1. Податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
25.2. Платник податку зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом п’яти робочих днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 25.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Стаття 26. Порядок оподаткування ввезення на митну територію України давальницької сировини іноземним замовником та вивезення виробленої з неї готової продукції

26.1. При ввезенні давальницької сировини на митну територію України іноземним замовником відповідно до митного режиму переробки на митній території України повне умовне звільнення від оподаткування застосовується у разі надання на суму податкового зобов’язання простого авальованого векселя органу державної податкової служби з відстроченням платежу на строк переробки давальницької сировини, що не перевищує максимального строку, встановленого законодавством України, яке регулює проведення операцій з давальницькою сировиною.
Порядок видачі, обліку, відстрочення та оплати (погашення) авальованих векселів визначається законодавством України, яке регулює проведення операцій з давальницькою сировиною.

Стаття 27. Порядок оподаткування вивезення з митної території України давальницької сировини українського замовника та ввезення виготовленої з неї готової продукції

27.1. Давальницька сировина, що вивозиться з митної території України українським замовником, за умови дотримання всіх вимог митного режиму переробки за межами митної території України податком не обкладається. 
27.2. Готова продукція, вироблена з давальницької сировини українського замовника, яка ввозиться на митну територію України, обкладається податком у порядку, встановленому для операцій з ввезення товарів на митну територію України.
27.3 У разі повернення в Україну валютної виручки від постачання готової продукції за межами митної території України податок, сплачений за поставлені послуги, придбані матеріали, паливо, нематеріальні активи, відшкодовується українському замовнику в порядку, встановленому для експортних операцій.

Стаття 28. Особливості оподаткування операцій при переміщенні товарів через митний кордон України

28.1. При ввезенні товарів на митну територію України суми податку, нараховані митним органом, підлягають зарахуванню платниками податку до або на день подання митної декларації, безпосередньо на рахунки державного бюджету (державного казначейства) за винятком операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.
28.2. У разі ввезення товарів на митну територію України  залежно від митного режиму, у який розміщуються ці товари, оподаткування здійснюється у такому порядку:
28.2.1) у митних режимах імпорту та реімпорту податок сплачується у повному обсязі (крім товарів, що звільняються від оподаткування при ввезенні на митну територію України відповідно до статті 19 цього розділу);
28.2.2) у митних режимах транзиту та відмови на користь держави податок не сплачується;
28.2.3) у митних режимах митного складу, знищення або руйнування, магазину безмитної торгівлі застосовується повне умовне звільнення від оподаткування;
28.2.4) у митних режимах тимчасового ввезення (вивезення) застосовується  умовне звільнення від оподаткування, а саме:
а) повне умовне звільнення застосовується при:
тимчасовому ввезенні на митну територію України та подальшому вивезенні товарів відповідно до Митного кодексу України та Додатків В.1 - В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення;
тимчасовому ввезенні на митну територію України та подальшому вивезенні повітряних суден, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу; 
тимчасовому вивезенні товарів з митної території України та їх подальшому ввезенні до закінчення строку тимчасового вивезення;
б) часткове умовне звільнення застосовується у разі тимчасового ввезення товарів, визначених згідно із статтею 4 додатка Е до Конвенції про тимчасове ввезення (крім підакцизних та визначених підпунктом “а” цього підпункту), на митну територію України з метою виробництва чи виконання робіт. 
За кожний повний або неповний місяць заявленого строку перебування зазначених товарів на митній території України сплачується 3 відсотки суми податку, який підлягав би сплаті у разі випуску товарів у вільний обіг відповідно до митного режиму імпорту. Сплачені суми податку включаються до складу сум податку, що відносяться до податкового кредиту періоду, в якому було сплачено податок.
У такому ж порядку сплачується податок у разі продовження строку тимчасового ввезення зазначених товарів відповідно до Митного кодексу України.
Без сплати податку здійснюється продовження строку тимчасового ввезення зазначених товарів після закінчення трирічного періоду їх перебування на митній території України та сплати податку в попередні періоди такого перебування.
Загальна сума податку, яка підлягає сплаті в разі часткового звільнення від оподаткування товарів, не повинна перевищувати суми, яка підлягала б сплаті, якби товари було випущено у вільний обіг у митному режимі імпорту станом на дату, коли на них було поширено дію режиму тимчасового ввезення.
Сума податку, сплачена на підставі часткового звільнення від оподаткування товарів, які тимчасово ввозилися на митну територію України для використання з метою виробництва чи виконання робіт, у разі розміщення цих товарів в інші митні режими поверненню не підлягає.
У разі припинення дії режиму тимчасового ввезення з частковим звільненням від оподаткування товарів та випуску їх у вільний обіг або передачі ввезених за цим режимом товарів у користування іншій особі податок сплачується в обсязі, передбаченому законодавством для ввезення товарів на митну територію України у митному режимі імпорту, за відрахуванням суми вже сплаченого на підставі часткового звільнення від оподаткування товарів податку. При цьому за період, коли застосовувалося таке звільнення, підлягають сплаті проценти з сум податкових зобов’язань, що підлягали б сплаті,  коли  б стосовно таких сум надавалося розстрочення податкових зобов’язань відповідно до статті 73 розділу II цього Кодексу;
28.2.5) у разі розміщення товарів у митному режимі переробки на митній території України, податок не підлягає сплаті.
При цьому повне умовне звільнення надається за умови надання на суму податкового зобов’язання простого векселя та за умови вивезення продуктів переробки з митної території України у визначений строк.
У разі коли платник податку не подає простий вексель, податкове зобов’язання сплачується на загальних підставах.
Випуск, обіг та погашення простих векселів здійснюються у порядку, визначеному законодавствам, яке регулює здійснення операцій з давальницькою сировиною.
28.2.6) під час ввезення на митну територію України продуктів переробки товарів, що вивозилися у митному режимі переробки за межами митної території України, податок сплачується у порядку, встановленому для митного режиму імпорту, за винятком операцій з ввезення в Україну продуктів переробки товарів, що вивозились за її межі з метою ремонту в митному режимі переробки за межами митної території України, які не підлягають оподаткуванню.
28.3. У разі порушення умов митних режимів, під час розміщення в які надано повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, особа, відповідальна за дотримання режиму, зобов’язана сплатити суму податкового зобов’язання, на яку було надане умовне звільнення. При цьому з дня надання умовного звільнення від оподаткування на суму податкового зобов’язання нараховується пеня відповідно до розділу II цього Кодексу.
28.4. У разі ввезення на митну територію України фізичними особами особистих речей, товарів та транспортних засобів порядок стягнення  податку, що підлягає сплаті у разі  переміщення товарів через митний кордон України, а також умови, на яких товари підлягають звільненню від оподаткування, визначаються митним законодавством.
28.5. У разі подальшого вивезення товарів з магазинів безмитної торгівлі за межі митної території України податок не справляється (у тому числі за нульовою ставкою).
Постачання товарів магазинами безмитної торгівлі без нарахування податку може здійснюватися виключно фізичним особам, які виїжджають за межі митної території України та юридичним особам, які обслуговують пасажирів міжнародних рейсів після проходження ними паспортного та митного контролю.
У разі вивезення з магазинів безмитної торгівлі або митних ліцензійних складів товарів, що перебувають у митних режимах магазину безмитної торгівлі або митного складу,  для вільного обігу на митній території України (крім переміщення до інших магазинів безмитної торгівлі або митних складів), оподаткування здійснюється у порядку, передбаченому для операцій з ввезення товарів на митну територію України.
У разі виявлення митним органом нестачі товарів у магазині безмитної торгівлі або на митному ліцензійному складі нараховується податок згідно з пунктом 12.1 статті 12 цього розділу. Відповідальність за перерахування податку до бюджету несе власник магазину безмитної торгівлі.
28.6. У разі надання фінансових гарантій, встановлених митним законодавством при переміщенні товарів через митний кордон України, податок обчислюється відповідно до законодавства і за офіційним курсом національної валюти, встановленим Національним банком України, що діє на день оформлення таких гарантій, як при ви  пуску товарів для вільного обігу у митному режимі імпорту. 

Стаття 29. Порядок оподаткування туристичних послуг

29.1. Цією статтею встановлюються правила оподаткування туристичних послуг, що надаються особою, яка діє від свого власного імені, не є агентом іншої особи і  використовує товари чи послуги інших осіб у процесі надання цих туристичних послуг.
29.2. Туристична послуга – послуга з тимчасового розміщення туриста у готелі, мотелі, кемпінгу, інших місцях тимчасового проживання, а також послуги з харчування, транспортного, екскурсійно-інформаційного та іншого туристичного обслуговування, включаючи послуги із страхування життя або здоров’я такого туриста чи його цивільної відповідальності перед третіми особами, які включаються до вартості послуги з тимчасового розміщення туриста або вартості туристичного ваучера (путівки).
Зазначений комплекс туристичних послуг з метою оподаткування розглядається як єдина туристична послуга.
29.3. Туристичний оператор – особа, що безпосередньо надає послугу з тимчасового розміщення туриста чи придбаває послуги інших платників податку, що включаються до складу туристичної послуги згідно з пунктом 29.2 цієї статті, з метою їх надання туристам як безпосередньо, так і через туристичного агента шляхом постачання туристичного ваучера (путівки).
29.4. Туристичний агент – особа, яка згідно з умовами цивільно-правового договору, укладеного з туристичним оператором, придбаває туристичний ваучер (путівку) або проводить посередницькі операції з його постачання від імені та/або за дорученням туристичного оператора туристам або іншим туристичним агентам.
29.5. Базою оподаткування у разі проведення операції з постачання туристичної послуги туристичним оператором або туристичним агентом є вартість такої послуги (без урахування податку), яка дорівнює сумі винагороди (маржі) такого туристичного оператора (агента), тобто різниці між загальною сумою, що сплачується їх покупцем (без урахування податку), та фактичними витратами туристичного оператора з проведення оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг, вартість яких включається до вартості такої туристичної послуги, а для туристичних агентів – вартість туристичного ваучера (путівки), придбаного у туристичного оператора, крім туристичних агентів, які діють у цій операції  як посередники.
29.6. Базою оподаткування у разі проведення операції з постачання на території України туристичним оператором (агентом) туристичної послуги (туристичного ваучера (путівки), призначеної для її споживання (отримання) за межами території України, є вартість такої послуги (туристичного ваучера (путівки). Податкове зобов’язання платника податку, пов’язане з таким постачанням, виникає за результатами податкового періоду, в якому таке постачання відбувається, а право на збільшення сум податку,  що відносяться до податкового кредиту, виникає за результатами податкового періоду, протягом якого такий платник податку надає грошову або іншу компенсацію продавцю зазначеної туристичної послуги (туристичного ваучера (путівки).
29.7. Ставка податку, зазначена у підпункті "а" пункту 15.1 статті 15 цього розділу, нараховується на базу оподаткування, визначену згідно з пунктами 29.5 та 29.6 цієї статті.
29.8. У разі коли постачання туристичної послуги (туристичного ваучера (путівки) здійснюється нерезидентом через резидентів, що не  зареєстровані як платники податку, обов’язок із сплати податку покладається на осіб, що отримують такі послуги.
29.9. Сума податку, нарахованого (сплаченого) туристичним оператором (агентом) відповідно до цього пункту, не підлягає включенню до складу податкового кредиту та бюджетному відшкодуванню.
Стаття 30. Оподаткування послуг, що постачаються нерезидентами, та постачання окремих товарів на митній території України

30.1. Цією статтею встановлюються правила оподаткування у разі постачання особою-нерезидентом, яку не зареєстровано як платника податку, послуг на митній території України особі, яку зареєстровано як платника податку, чи будь – якій юридичній особі – резиденту, а також у разі постачання товарів та послуг, пов’язаних із постачанням на митній території України  товарів, перелік яких визначений у пункті 30.6 цієї статті. 
30.2. Отримувач послуг, що постачаються на митній території України (товарів та послуг, пов’язаних із постачанням таких товарів) нараховує податок за основною ставкою податку на суму, визначену згідно з пунктом 12.2 статті 12 цього розділу (суму, визначену згідно пунктом 10.1 статті 10 цього розділу). 
При цьому отримувач послуг (товарів) – платник податку складає податкову накладну із зазначенням суми нарахованого ним податку у порядку, визначеному статтею 23 цього розділу, що є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту.
Податкова накладна складається в одному примірнику і залишається у отримувача послуг – платника, податку (товарів та послуг, пов’язаних з постачанням таких товарів).
30.3. Якщо отримувача послуг (товарів та послуг, пов’язаних з постачанням таких товарів) зареєстровано як платника податку, сума нарахованого податку включається до складу податкових зобов’язань декларації за відповідний звітний період.
30.4. Якщо отримувача послуг (товарів та послуг, пов’язаних з постачанням таких товарів) не зареєстровано як платника податку, сума нарахованого податку перераховується ним до бюджету відповідно до правил, що встановлюються центральним органом державної податкової служби, протягом п’яти днів з дати отримання послуг. Отримувач послуг (товарів та послуг, пов’язаних з постачанням таких товарів) подає податковий розрахунок до органу державної податкової служби відповідно до правил, що встановлюються центральним органом державної податкової служби, не пізніше ніж 20 числа місяця, що настає за місяцем, у якому отримані послуги (товари та послуги, пов’язані з постачанням таких товарів).
30.5. Отримувач послуг (товарів та послуг, пов’язаних з постачанням таких товарів) прирівнюється до платника податку для цілей застосування правил цього розділу щодо сплати податку, стягнення податкового боргу та притягнення до відповідальності за правопорушення у сфері оподаткування.  
30.6. Дія цієї статті поширюється на такі операції з постачання товарів:
а) постачання відходів і брухту чорних та кольорових металів, включаючи напівфабрикати, отримані внаслідок переробки, виробництва або плавлення чорних та кольорових металів та їх сплавів;
б) постачання  напівфабрикатів з чорних та кольорових металів, а також   певних суміжних послуг з їх переробки;
в) постачання осадів та інших матеріалів, придатних для утилізації, що складаються з чорних і кольорових металів, їх сплавів, шлаку, золи та промислових відходів, що містять метали або їх сплави, а також послуг з відбирання, різання, подрібнення та пресування такої продукції;
г) постачання (з наданням певних послуг з обробки) відходів чорних та кольорових металів, а також обрізків, брухту, відходів;
ґ) постачання матеріалів, зазначених у цьому пункті, після обробки шляхом очищення, полірування, сортування, різання, подрібнення, пресування або відливання у зливки;
д) постачання брухту та відходів від обробки сировини.

Стаття 31. Спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства

	31.1. Резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 31.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування. 

	31.2. Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається у розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. 

31.3. Якщо сума податку на додану вартість, сплачена (нарахована) сільськогосподарським підприємством постачальнику на вартість виробничих факторів, перевищує суму податку, нараховану за операціями з постачання сільськогосподарських товарів (послуг), то різниця між такими сумами не підлягає бюджетному відшкодуванню. 

	31.4. При вивезенні сільськогосподарських товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту сільськогосподарське підприємство - виробник таких товарів (послуг) має право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, сплаченого (нарахованого) постачальникам товарів (послуг), вартість яких включається до складу виробничих факторів. Таке відшкодування здійснюється в загальному порядку. 

	31.5. Платник податку, який придбаває сільськогосподарські товари (послуги) у сільськогосподарського підприємства, який обрав спеціальний режим оподаткування, має право збільшити податковий кредит на суму сплаченого (нарахованого) податку у загальному порядку. 

	31.6. Сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів (послуг) становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів (послуг), поставлених протягом попередніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів сукупно. 
	Ця норма діє з урахуванням того, що: 

	а) для новоутвореного сільськогосподарського підприємства, зареєстрованого як суб’єкт господарювання, який провадить господарську діяльність менше ніж дванадцять календарних місяців, така питома вага сільськогосподарських товарів (послуг) розраховується за наслідками кожного звітного податкового періоду; 

	б) з метою розрахунку такої питомої ваги до складу основної діяльності сільськогосподарського підприємства не включаються оподатковувані операції з постачання капітальних активів, що перебували у складі його основних фондів не менше ніж дванадцять послідовних звітних податкових періодів сукупно, якщо такі операції не були постійними і не становили окремої підприємницької діяльності. 

	31.7. Сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у групах 1 - 24 УКТ ЗЕД згідно із Законом України “Про Митний тариф України”, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються) безпосередньо платником податку - суб’єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів у інших осіб), а також продукти обробки (переробки) таких товарів, які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником. 

	31.8. Норми цієї статті не поширюються на виробників підакцизних товарів, крім підприємств первинного виноробства, які поставляють виноматеріали (коди згідно з УКТ ЗЕД 2204 29 - 2204 30). 

	31.9. Сільськогосподарське підприємство надає покупцю податкову накладну в порядку, встановленому цим розділом. 

	31.10. Для отримання свідоцтва про реєстрацію як суб’єкта спеціального режиму оподаткування сільськогосподарське підприємство реєструється у відповідному органі державної податкової служби з дотриманням правил та у строки, що визначені статтею 5 цього розділу для реєстрації платників податку на додану вартість. 

	У свідоцтві про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб’єкта спеціального режиму оподаткування, крім відомостей, передбачених у свідоцтві про реєстрацію платника податку на додану вартість на загальних підставах, повинен міститися перелік видів діяльності такого сільськогосподарського підприємства. 

	31.11. Якщо суб’єкт спеціального режиму оподаткування поставляє протягом попередніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів сукупно несільськогосподарські товари (послуги), питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів (послуг), то: 

	а) на таке підприємство не поширюється спеціальний режим оподаткування, встановлений цією статтею. Таке підприємство зобов’язане визначити податкове зобов’язання з цього податку за підсумками звітного податкового періоду, в якому було допущено таке перевищення, і сплатити податок до бюджету в загальному порядку; 

	б) орган державної податкової служби виключає таке підприємство з реєстру суб’єктів спеціального режиму оподаткування та може повторно включити його до такого реєстру після закінчення наступних дванадцяти послідовних звітних податкових періодів за наявності підстав, визначених цією статтею; 

	в) таке підприємство вважається платником зазначеного податку на загальних підставах з першого числа місяця, в якому було допущено таке перевищення. 

	У разі запровадження в установленому порядку правового режиму надзвичайної екологічної ситуації, надзвичайного або воєнного стану норми цього пункту починають застосовуватися після закінчення дії відповідного правового режиму. 

	Якщо суб’єкти спеціального режиму оподаткування не можуть самостійно покрити збитки, що виникли внаслідок дії правового режиму надзвичайної екологічної ситуації, надзвичайного або воєнного стану в строки, зазначені у попередньому абзаці, то за поданням хоча б двох з таких суб’єктів Кабінет Міністрів України має право продовжити строк застосування спеціального режиму оподаткування для всіх сільськогосподарських підприємств, що перебувають у зоні такої надзвичайної екологічної ситуації, надзвичайного або воєнного стану, без дотримання розміру питомої ваги, встановленої цим пунктом. Це правило не застосовується, якщо ризики втрати товарів (запасів) були належно застраховані. 
	
	31.12. Свідоцтво про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб’єкта спеціального режиму оподаткування підлягає анулюванню у разі, коли: 

	а) сільськогосподарське підприємство подає заяву про зняття його з реєстрації як суб’єкта спеціального режиму оподаткування та/або заяву про його реєстрацію як платника зазначеного податку на загальних підставах; 

	б) сільськогосподарське підприємство підлягає реєстрації платником податку на загальних підставах; 

	в) сільськогосподарське підприємство припиняється шляхом ліквідації або реорганізації; 

	г) сільськогосподарське підприємство не подає податкової звітності з податку протягом останніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів. 

	У таких випадках сільськогосподарське підприємство зобов’язане повернути органу державної податкової служби свідоцтво про реєстрацію як суб’єкта спеціального режиму оподаткування. 

	31.13. Сільськогосподарське підприємство - суб’єкт спеціального режиму оподаткування подає податкову декларацію у строки та в порядку, що встановлені для інших платників податку. Форма податкової декларації, яка подається сільськогосподарським підприємством - суб’єктом спеціального режиму оподаткування, затверджується відповідно до пункту 23.15 статті 23 цього розділу.

31.14. Сільськогосподарське підприємство - суб’єкт спеціального режиму оподаткування здійснює оподаткування операцій з продажу (постачання) сільськогосподарської продукції за ставкою, визначеною підпунктом "а" пункту 15.1 статті 15 цього розділу. 
У разі експорту сільськогосподарської продукції застосовується ставка податку, визначена підпунктом "б" пункту 15.1 статті 15 цього розділу.

	31.15. Для цілей цієї статті застосовуються такі терміни: 

	31.15.1. виробничі фактори: 

	а) товари (послуги), які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції. 

	У разі коли товари (послуги), основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виготовлення сільськогосподарських товарів (послуг), а частково для інших товарів (послуг), то сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з частки використання таких товарів (послуг), основних фондів в операціях сільськогосподарського виробництва та відповідно в інших операціях; 

	б) послуги, супутні постачанню сільськогосподарського товару, який вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку:

	сіяння та саджання рослин, збирання врожаю, його брикетування чи складування, проведення інших польових робіт, включаючи внесення добрив та засобів захисту рослин; 

	пакування та підготовка до продажу, в тому числі сушіння, очищення, розмелювання, дезінфекція та силосування сільськогосподарської продукції (01.41.0 КВЕД); 

	зберігання сільськогосподарської продукції; 

	вирощування, розведення, відгодівля та забій свійських сільськогосподарських тварин, застосування засобів захисту тварин, проведення протиепізоотичних заходів; 

	надання послуг іншим сільськогосподарським підприємствам з використання сільськогосподарської техніки, крім надання її у фінансову оренду (лізинг); 

	надання послуг, супутніх веденню сільськогосподарської діяльності, а саме з питань оподаткування, бухгалтерської звітності та обліку, організації внутрішнього виробничого управління (74.14.0 КВЕД); 

	знищення бур’яну та шкідливих комах, оброблення посівів і сільськогосподарських площ засобами захисту рослин, а також використання засобів захисту тварин; 

	експлуатація меліоративних зрошувальних та осушувальних систем для посівних площ і сільськогосподарських угідь; 

	розділ м’яса для товарної кондиції; 

	31.15.2. діяльність у сфері сільського господарства: 

	а) виробництво продукції рослинництва, а саме – рослинних культур, а також вирощування фруктів та овочів, квітів та декоративних рослин (у відкритих або закритих ґрунтах), грибів, насіння, прянощів, саджанців та водоростей, а також їх обробка, переробка та/або консервація;

	б) виробництво продукції тваринництва, а саме свійських сільськогосподарських тварин, птахівництва, кролівництва, бджільництва, а також розведення шовкопрядів, змій та інших плазунів або слимаків та інших наземних ссавців, безхребетних та комах; а також їх обробка, переробка та/або консервація;

	31.15.3. діяльність у сфері лісового господарства (лісництва): 

	а) залісення, вирощування і догляд за деревами або чагарниками чи вирубування дерев та/або чагарників; 

	б) збирання дикорослих грибів та ягід, інших дикорослих рослин, їх обробка та консервація; 

	31.15.4. діяльність у сфері рибальства: 

	а) розведення та/або виловлення прісноводної (лиманної) риби чи інших прісноводних (лиманних) (05.02.0, 05.01.0 КВЕД); 

	б) розведення та виловлення морської або океанічної риби або безхребетних (05.02.0, 05.01.0 КВЕД); 

	в) розведення та виловлювання мушлів, вустриць, ракоподібних, жаб, дикорослих водоростей; 

	г) обробка та/або консервація риби або інших прісноводних чи морських безхребетних, мушлів, вустриць, ракоподібних, жаб, дикорослих водоростей;

	31.15.5. виробництво продукції на давальницьких умовах із сировини, яка вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку, - це операція з поставки сільськогосподарської сировини замовником (власником) - суб'єктом спецрежиму виробникові (переробникові) та прийнята останнім для переробки (обробки, збагачення чи використання) на готову продукцію на виробничих потужностях такого виробника (переробника) за відповідну плату без отримання права власності на таку продукцію;

	31.16. обробка чи переробка продукції, одержаної в результаті діяльності платника податку у сфері сільського та лісового господарства і рибальства, вважається діяльністю у сфері сільського та лісового господарства і рибальства за умови, якщо така продукція вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку (крім їх придбання в інших осіб) (05.01.0, 15.11.0, 15.12.0, 15.13.0, 15.20.0, 15.31.0, 15.32.0, 15.33.0, 15.41.0, 15.42.0, 15.43.0, 15.51.0, 15.61.0, 15.62.0, 15.71.0, 15.81.0, 15.83.0, 15.85.0 КВЕД). 

	31.17. Дія спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства поширюється на:

	31.17.1 Вирощування зернових та технічних культур (01.11.0 КВЕД):

	вирощування зернових культур на зерно для продовольчого споживання, на корм, на насіння;

	вирощування бобових культур, які підлягатимуть сушінню, лущінню на зерно для продовольчого споживання, на корм, на насіння;

	вирощування картоплі для продовольчого споживання, технічних цілей, на насіння;

	вирощування фабричного цукрового буряку;

	вирощування тютюну і махорки, первинне оброблення листя (збирання, сушіння, сортування тощо), вирощування розсади;

	вирощування насіння та плодів олійних культур (арахісу, сої, соняшнику, кользи, рапсу, рижію тощо) для продовольчого споживання, технічних цілей, а також на насіння;

	вирощування однорічних і багаторічних трав на зелений корм, випас, сіно, сінаж і силос;

	вирощування кормових коренеплодів (буряку, брукви, турнепсу тощо);

	вирощування баштанних кормових культур;

	вирощування зернових і зернобобових, а також їх сумішей на зелений корм, випас, сіно, сінаж, силос;

	одержування насіння цукрового буряку та насіння кормових культур (включаючи трави);

	вирощування та первинне оброблення (замочування) прядивних культур;

	вирощування ефіроолійних культур;

	вирощування лікарських однорічних і багаторічних трав’янистих, напівчагарникових, ліано- та деревоподібних культур;

	вирощування садивного матеріалу ефіроолійних та лікарських культур;

	вирощування коренеплодів і бульбоплодів з високим вмістом крохмалю або інуліну (топінамбуру, батату тощо);

	вирощування шишок хмелю, цикорію;

	31.17.2. Овочівництво; декоративне садівництво та вирощування продукції розсадників (01.12.0 КВЕД):

	вирощування овочевих та баштанних культур для продовольчого споживання: помідорів, огірків, капусти, столової моркви та буряку, кабачків, баклажанів, динь, кавунів, бобових, які не підлягатимуть лущінню, салатів, цибулі, цукрової кукурудзи та інших;

	вирощування зелені: кропу, петрушки, салату, шпинату тощо;

	вирощування овочевої розсади, насіння овочевих культур;

	вирощування міцелію та грибів, збирання лісових грибів; 

	вирощування квітів, насіння, розсади, квіткових цибулин, бульб тощо; 

	вирощування садивного матеріалу плодово-ягідних і горіхоплідних культур та винограду;

	31.17.3. Вирощування фруктів, ягід, горіхів, культур для виробництва напоїв і прянощів (01.13.0 КВЕД):

	вирощування фруктів: яблук, слив тощо;

	вирощування ягід: суниці, малини, смородини тощо; 

	вирощування винограду;

	вирощування горіхів (горіхів волоських, мигдалю, фісташок, фундука тощо);

	вирощування культур для виробництва прянощів (листя, квітів, насіння, плодів);

	вирощування садивного матеріалу рослин для виробництва прянощів;

	перероблення фруктів, ягід і винограду на вино в межах господарства, що їх вирощує;

	31.17.4. Розведення великої рогатої худоби (01.21.0 КВЕД):

	відтворювання поголів’я великої рогатої худоби;

	вирощування великої рогатої худоби;
	
	одержання сирого молока корів, буйволиць, ячих;

	одержання сперми бугаїв;

	31.17.5. Розведення овець, кіз, коней (01.22.0 КВЕД):

	відтворювання поголів’я овець, кіз, коней, мулів, віслюків;
	
	вирощування овець, кіз, коней, мулів, віслюків;

	одержання сирого овечого і козячого молока;

	одержання сирого кобилячого молока;

	одержання овечої вовни;

	одержання козячої вовни та козячого пуху;

	одержання волос тварин;

	одержання сперми баранів, козлів, жеребців;

	31.17.6. Розведення свиней (01.23.0 КВЕД):

	відтворювання поголів’я свиней;

вирощування свиней;

	одержання сперми кнурів;

	31.17.7. Розведення птиці (01.24.0 КВЕД):

	відтворювання поголів’я свійської птиці (курей, гусей, індиків, цесарок, перепілок, страусів тощо);

	вирощування свійської птиці;

	одержання яєць;

	31.17.8. Розведення інших тварин (01.25.0 КВЕД):
 
	розведення тварин на фермах;

	розведення кролів, одержання продукції кролівництва (шкурки);

розведення бджіл, одержання меду, воску тощо;

розведення хутрових звірів, одержання хутрової сировини;

розведення водоплавних тварин (нутрії, ондатри тощо);

розведення шовкопряда, одержання коконів шовкопряда;

вирощування каліфорнійського червоного черв'яка та інших вермікультур;

одержання біогумусу;

розведення інших тварин (верблюдів, оленів, лабораторних тварин тощо);

одержання іншої продукції тварин;

одержання сирої шкури свиней;

31.17.9. Змішане сільське господарство (01.30.0 КВЕД)

	31.17.10. Лісівництво та лісозаготівлі (02.01.1 КВЕД):

	вирощання будівельного лісу: посадка, підсадка саджанців, охорона лісу та лісосік;

вирощування молодого порослевого лісу та балансової деревини;

вирощування лісосадивних матеріалів;

вирощування різдвяних ялинок;

лісозаготівлі, рубання лісу та виробництво ділової деревини такої як колоди, стовпи, жердини, одержання паливної деревини;

вирубування (дерев) лісу з метою приведення земель у придатність для сільськогосподарського виробництва;

вирощування рослинних матеріалів для плетіння;

	31.17.11. Одержання продукції лісового господарства (02.01.2 КВЕД):

	збирання лісових продуктів (жолудів, каштанів, моху тощо);

збирання соків (березового, кленового тощо);

збирання живиці, природних смол;

збирання насіння дерев і чагарників для лісонасаджень;

збирання корка, шелаку, камеді, бальзамів, дикорослих луб'яних рослин;

31.17.12 Рибництво (05.02.0 КВЕД):

морське і прісноводне рибництво;
	
31.17.13. Надання послуг у рибальстві, рибництві: 

	послуги, пов’язані з рибальством (05.01.0 КВЕД);

	надання послуг, пов’язаних з діяльністю риборозплідників та рибних ферм, обстеження стану водоймищ (05.02.0 КВЕД);

	31.17.14. Надання послуг у рослинництві; облаштування ландшафту (01.41.0 КВЕД):

	надання послуг у рослинництві за винагороду або на договірній основі: передпосівна підготовка полів і насіння сільськогосподарських культур; посів і садіння сільськогосподарських культур; обприскування сільськогосподарських культур, у тому числі з повітря; обрізання плодових дерев та винограду; пересаджування рису, розсаджування буряку;

надання послуг із збирання врожаю та підготовка продукції до первинної реалізації: очищення, різання, сортування, сушіння, дезінфекція, покривання воском, полірування, пакування, лущення, замочування, охолодження чи пакування навалом включно з фасуванням у безкисневому середовищі; захист рослин від хвороб і шкідників; агрохімічне обслуговування;

надання послуг із використанням сільськогосподарської техніки за участю обслуговуючого персоналу;

експлуатація зрошувальних і осушувальних систем;

насадження та облаштування ландшафту для захисту від шуму, вітру, ерозії, видимості та засліплення;

облаштування і догляд ландшафту з метою захисту навколишнього природного середовища (відновлення природного стану, рекультивація, меліорація земель, створення зон затримки вологи, відстійників дощової води тощо);

	31.17.15. Надання послуг у тваринництві (01.42.0 КВЕД):

	надання послуг у тваринництві за винагороду або на договірній основі:

утримання тварин та послуги з догляду за свійською худобою і птицею;

послуги з обстеження стану стада, перегону та випасу худоби, очищення та дезінфекція тваринницьких приміщень тощо;

послуги із стимулювання розведення худоби і птиці та зростання їх продуктивності;

штучне запліднення тварин;

стриження овець;

	31.17.16. Надання послуг у лісовому господарстві (02.02.0 КВЕД):

	послуги з лісівництва (таксація, оцінка промислового використання лісу, посадка саджанців, залісення та лісовідновлення тощо);

захист лісу від пожеж;

боротьба із шкідниками та хворобами лісу;

послуги з лісозаготівлі (транспортування необробленої деревини в межах лісу);

	Стаття 32. Спеціальний режим оподаткування діяльності з виробами мистецтва, предметами колекціонування або антикваріату

32.1. У випадках, визначених цією статтею, операції з постачання виробів мистецтва, предметів колекціонування або антикваріату підлягають оподаткуванню згідно з нормами цієї статті та не підлягають оподаткуванню у загальному порядку, встановленому цим розділом.

32.2. У цій статті терміни вживаються у такому значенні:
1) культурні цінності - вироби мистецтва, предмети колекціонування або антикваріату – товари, що належать до товарних позицій за кодами 9701 – 9706 згідно з УКТ ЗЕД;
2) дилер – платник податку, який придбаває (набуває за іншими цивільно-правовими договорами), у тому числі шляхом ввезення на митну територію України, культурні цінності з метою їх подальшого перепродажу, незалежно від того, діє така особа від свого імені або від імені іншої особи за винагороду.
У разі продажу культурних цінностей на публічних торгах (аукціонах) його організатор прирівнюється з метою оподаткування до дилера відповідно до цього підпункту.
32.3. У разі постачання культурних цінностей застосовується спеціальна схема оподаткування маржинального прибутку, отриманого дилером, відповідно до положень цієї статті.
32.4. Маржинальна схема застосовується до поставки дилером культурних цінностей, якщо ці предмети були поставлені йому однією із зазначених нижче осіб:
а) особою, що не зареєстрована як платник податку;
б) платником податку, якщо операція з постачання ним таких культурних цінностей звільняється від оподаткування або не підлягає оподаткуванню згідно з цим розділом;
в) платником податку, якщо цим платником податку при постачанні культурних цінностей був нарахований податок за маржинальною схемою.
32.5. Базою оподаткування для операцій з постачання дилером культурних цінностей є його маржинальний прибуток (без урахування податку),  який дорівнює різниці між ціною продажу таких товарів та ціною їх придбання, розрахованих за звичайними цінами. 
У разі ввезення на митну територію України дилером культурних цінностей база оподаткування визначається відповідно до пункту 12.1 статті 12 цього розділу.
32.6. Маржинальна схема може застосовуватися дилером для операцій з:
а) постачання культурних цінностей, що були ввезені дилером на митну територію України;
б) постачання культурних цінностей, які були поставлені дилеру авторами чи їх правонаступниками.
32.7. Спеціальний режим оподаткування культурних цінностей передбачає сплату податку за ставкою, визначеною підпунктом "а" пункту 15.1 статті 15 цього розділу. 
У разі експорту дилером культурних цінностей нульова ставка податку не застосовується до суми податку, нарахованого на маржинальний прибуток.
32.8. Дилер, який застосовує маржинальну схему, не має права включати до складу податкового кредиту:
а) суми податку, сплаченого (нарахованого) при ввезенні на митну територію України культурних цінностей;
б) суми податку, сплаченого (нарахованого) таким дилером на користь платника податку, який не є дилером відповідно до підпункту “б” пункту 32.2 цієї статті, але поставляє такому дилеру культурні цінності.
32.9. Платник податку, що придбаває культурні цінності у дилера, який застосовує маржинальну схему, не має права відносити до податкового кредиту, суму податку, сплаченого за такими товарами.
32.10. Дилер має право застосовувати загальний режим оподаткування податком до будь-яких поставок, що підпадають під маржинальну схему.
Дилер зобов’язаний вести окремий податковий облік операцій з культурними цінностями, якщо він застосовує як загальний режим оподаткування, так і маржинальну схему. 

Стаття 33. Особливості оподаткування операцій, пов’язаних із виконанням робіт щодо підготовки до зняття і зняття енергоблоків Чорнобильської АЕС з експлуатації та перетворення об’єкта “Укриття” на екологічно безпечну систему

33.1. На період виконання робіт щодо підготовки до зняття і зняття енергоблоків Чорнобильської АЕС з експлуатації та перетворення об’єкта “Укриття” на екологічно безпечну систему, які виконуються за рахунок коштів міжнародної технічної допомоги, що надається на безоплатній та безповоротній основі, або за рахунок коштів, які передбачаються в Державному бюджеті України як внесок України до Чорнобильського фонду “Укриття” для виконання міжнародної програми – Плану здійснення заходів на об’єкті “Укриття” відповідно до положень Рамкової угоди між Україною та Європейським банком реконструкції та розвитку стосовно діяльності Чорнобильського фонду “Укриття” в Україні та Угоди про грант (проект ядерної безпеки Чорнобильської АЕС) між Європейським банком реконструкції та розвитку, Урядом України і Чорнобильською атомною електростанцією:
звільняються від оподаткування операції з імпорту товарів (сировини, матеріалів, устаткування та обладнання);
оподатковуються за нульовою ставкою операції з постачання товарів (сировини, матеріалів, устаткування та обладнання), виконання робіт та постачання послуг на митній території України, що здійснюються в рамках міжнародної технічної допомоги. Суми податку, сплачені платником податку – виконавцем робіт, послуг за контрактом, укладеним з отримувачем міжнародної технічної допомоги (реципієнтом) або з особою-нерезидентом, яка уклала контракт з реципієнтом, відшкодовуються з бюджету протягом місяця, що настає після місяця, в якому подається податкова декларація, за умови наявності належним чином оформлених документів та підтвердження їх матеріалами документальної перевірки.
33.2. Зазначені у цій статті пільги не поширюються на операції, що стосуються підакцизних товарів та товарів 1 – 24 груп УКТ ЗЕД.
33.3. У разі порушення вимог щодо цільового використання зазначених товарів або виконання робіт та постачання послуг платник податку зобов’язаний збільшити податкові зобов’язання за результатами податкового періоду, на який припадає таке порушення, на суму податку, що повинна бути сплачена в момент ввезення на митну територію України таких товарів або виконання робіт та постачання послуг на митній території України, а також сплатити пеню, нараховану на таку суму податку виходячи з 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла на день збільшення податкового зобов’язання, та за період від дати ввезення на митну територію України таких товарів або виконання робіт і постачання послуг до дати збільшення податкових зобов’язань.

Розділ VІ. Акцизний податок

Стаття 1. Визначення термінів 

У цьому розділі наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:
1.1) аваль – вексельне поручительство, згідно з яким банк бере на себе відповідальність перед векселедержателем за виконання векселедавцем оплати податкового векселя, яке оформляється шляхом проставлення гарантійного напису банку на кожному примірнику податкового векселя;
1.2) акцизний податок – непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції);
1.3) акцизний склад – спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі – приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників органу державної податкової служби розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів; 
1.4) алкогольні напої – продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 1,2 відсотка об'ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД;
1.5) біоетанол – спирт етиловий зневоджений, який виготовлений з біомаси для використання як біопалива та належить до товарної позиції 2207 згідно з УКТ ЗЕД;
1.6) векселедавець – суб'єкт  господарювання – виробник,  який одержує  спирт етиловий з акцизного складу для переробки на іншу підакцизну продукцію або для виробництва продукції, зазначеної у статті 15 та 19 цього розділу; 
1.7) векселедержатель – орган державної податкової служби за місцем реєстрації векселедавця;
1.8) виноробна продукція – вина виноградні натуральні, вина натуральні кріплені, шампанські, ігристі, газовані, вермути, бренді, сусло виноградне та інші виноматеріали, коньяки, інші алкогольні напої з винограду, плодів та ягід; 
1.9) добавки на основі біоетанолу - біокомпоненти моторного палива, отримані шляхом синтезу із застосуванням біоетанолу або змішуванням біоетанолу з органічними сполуками та паливом, одержаними з вуглеводневої сировини, в яких вміст біоетанолу відповідає вимогам нормативних документів та які належать до біопалива;
1.10) кузови, що використовувалися для транспортних засобів, визначених у товарній позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД  – кузови, які вже були встановлені на транспортних засобах або з моменту виготовлення яких минуло більше одного року;
1.11) максимальні роздрібні ціни – ціни, встановлені на підакцизні товари (продукцію) з урахуванням усіх видів податків (зборів), за якими здійснюється продаж підакцизних товарів (продукції) у роздрібній торгівлі. Максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію) встановлюються виробниками або імпортерами товарів (продукції) шляхом декларування таких цін у порядку, встановленому цим Кодексом;
1.12) марка акцизного податку – спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, захищений від підроблення голографічними захисними елементами, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів;
1.13) маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів – наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку;
1.14) мінімальне акцизне податкове зобов’язання – мінімальна величина податкового зобов’язання з сплати акцизного податку з сигарет, виражена у твердій сумі за 1000 штук сигарет одного найменування, реалізованих (переданих) на митній території України чи ввезених на митну територію України;  
1.15) паливо моторне сумішеве - види палива, отримані в результаті змішування палива, одержаного з нафтової сировини, з біоетанолом та добавками на основі біоетанолу, біодизелю або іншими біокомпонентами, вміст яких відповідає вимогам нормативних документів на паливо моторне сумішеве;
1.16) підакцизні товари (продукція) – товари за кодами згідно з УКТ ЗЕД, на які цим Кодексом встановлено ставки акцизного податку;
1.17) пиво - насичений діоксидом вуглецю пінистий напій, отриманий під час бродіння охмеленого сусла пивними дріжджами, будь-який товар, що містить суміш пива з неалкогольними напоями; що належить до товарної групи УКТ ЗЕД за кодом 2203; 
1.18) плата за марки акцизного податку – плата, що вноситься вітчизняними виробниками та імпортерами алкогольних напоїв і тютюнових виробів за покриття витрат з виробництва, зберігання та реалізації марок акцизного податку. Розмір плати за марки акцизного податку встановлюється Кабінетом Міністрів України;
1.19) податковий вексель, авальований банком (податкова розписка) 
(далі – податковий вексель), – простий вексель, авальований банком, що видається векселедавцем  до отримання з акцизного складу спирту етилового і є забезпеченням виконання ним зобов'язання сплатити суму акцизного податку у строк, визначений пунктами 15.1 та 19.3 статті 15 та 19 цього розділу; 
1.20) податковий пост – пост, що утворюється на території підприємств, де виробляються продукти з використанням підакцизних товарів, на які встановлено нульову ставку податку, що визначені у статті 20 цього розділу. На податковому посту здійснюють постійний безпосередній контроль постійні представники органу державної податкової служби за місцем його розташування; 
1.21) податок, платник податку, оподаткування, ставка податку – акцизний податок, платник акцизного податку, обкладання акцизним податком, ставка акцизного податку;
1.22) постійний представник (представники) органу державної податкової служби на акцизному складі  – посадова особа органу державної податкової служби за місцем розташування акцизного складу, призначена наказом цього органу, яка здійснює постійний безпосередній контроль за дотриманням установленого порядку виробництва, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі підакцизних товарів (продукції) у порядку,  затвердженому центральним органом державної податкової служби;
1.23) продавець марок акцизного податку – органи державної податкової служби;
1.24) реалізація підакцизних товарів (продукції) – це будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини;
1.25) розпорядник акцизного складу – суб’єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку;  
1.26) спирт етиловий – спирт етиловий-сирець, спирт етиловий ректифікований технічний, спирт етиловий денатурований (спирт технічний), спирт етиловий технічний, спирт етиловий ректифікований, біоетанол, що належать до товарної групи УКТ ЗЕД за кодами 2207 та 2208;
1.27) транспортні засоби, що використовувалися, – транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби;
1.28) тютюнові вироби – сигарети, цигарки, сигари, сигарили, а також люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний тютюн та інші вироби з тютюну і його замінники, що впливають на фізіологічний стан людини під час вживання, які зазначені у товарних позиціях 2402 і 2403 згідно з УКТ ЗЕД;

Стаття  2. Платники податку

2.1. Платниками податку є:
2.1.1) особа, яка виготовляє (виробляє)  підакцизні товари (продукцію) на митній території України, у тому числі з давальницької сировини;
2.1.2) особа – суб’єкт господарювання, яка ввозить підакцизні товари (продукцію) на митну територію України; 
2.1.3) фізична особа – резидент або нерезидент, який ввозить підакцизні товари на митну територію України в обсягах, що підлягають оподаткуванню, відповідно до митного законодавства;
2.1.4) особа, яка реалізує конфісковані підакцизні товари (продукцію), підакцизні товари (продукцію), визнані безхазяйними, підакцизні товари (продукцію), за якими не звернувся власник до кінця строку зберігання, та підакцизні товари (продукцію), що за правом успадкування чи на інших законних підставах переходять у власність держави, якщо ці товари (продукція) підлягають реалізації (продажу) в установленому законодавством порядку;
2.1.5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження підакцизні товари, що були ввезені на митну територію України із звільненням від оподаткування до закінчення строку, визначеного законодавством відповідно до пункту 3.2 статті 3 цього розділу;
2.1.6) особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, що передбачають звільнення від оподаткування, у разі порушення таких вимог; 
2.1.7) особа, на яку покладається виконання умов щодо цільового використання підакцизних товарів, на які встановлено ставку податку 0 гривень за 1 літр 100-відсоткового спирту, у разі порушення таких умов; 
2.1.8) особа, на яку при здійсненні операцій з підакцизними товарами, які не підлягають оподаткуванню, покладається виконання умов щодо цільового використання підакцизних товарів в разі порушення таких умов;
2.1.9) особа,  яка придбаває у володіння та/або у користування та/або у розпорядження  транспортний засіб, що був ввезений на митну територію України із звільненням від оподаткування відповідно до підпункту 3.2.3 статті 3 цього розділу.
2.2. Замовники, за дорученням яких виготовляються підакцизні товари (продукція) з давальницької сировини, сплачують податок виробнику.
2.3. Реєстрація осіб як платників податку
2.3.1. Суб'єкти господарювання, що виробляють спирт етиловий коньячний і плодовий, спирт етиловий ректифікований виноградний, спирт етиловий ректифікований плодовий, алкогольні напої і тютюнові вироби, транспортні засоби, підлягають обов'язковій реєстрації як платники податку органами державної податкової служби за місцем державної реєстрації таких суб'єктів у п'ятиденний строк із дня одержання ліцензії на виробництво. 
2.3.2. Імпортери алкогольних напоїв і тютюнових виробів реєструються під час придбання марок акцизного податку у продавців марок.
2.3.3. Інші платники підлягають обов'язковій реєстрації як платники податку органами державної податкової служби за місцем державної реєстрації таких суб'єктів у місячний строк із дня початку господарської діяльності. 

Стаття 3. Об'єкти оподаткування 

3.1. Об'єктами оподаткування є операції з:
3.1.1) реалізації виготовлених (вироблених) в Україні підакцизних товарів (продукції); 
3.1.2) реалізації (передачі) підакцизних товарів (продукції) з метою власного споживання, промислової переробки, здійснення внесків до статутного капіталу а також своїм працівникам;
3.1.3) ввезення підакцизних товарів на митну територію України;
3.1.4) реалізації конфіскованих підакцизних товарів (продукції), підакцизних товарів (продукції), визнаних безхазяйними, підакцизних товарів (продукції), за якими не звернувся власник до кінця строку зберігання, та підакцизних товарів (продукції), що за правом успадкування чи на інших законних підставах переходять у власність держави;
3.1.5) реалізація або передача у володіння, користування чи розпорядження підакцизних товарів, що були ввезені на митну територію України із звільненням від оподаткування до закінчення строку визначеного законодавством відповідно до пункту 3.2 статті 3 цього розділу;
3.1.6) обсяги та вартість втрачених підакцизних товарів, що перевищують встановлені норми втрат.
3.2. Операції з підакцизними товарами, які не підлягають оподаткуванню
Не оподатковуються операції з:
3.2.1) вивезення (експорту) підакцизних товарів (продукції) платником податку за межі митної території України. 
Товари вважаються вивезеними (експортованими) платником податку за межі митної території України, якщо їх вивезення (експортування) засвідчене належно оформленою митною декларацією;
3.2.2) реалізації легкових автомобілів спеціального призначення для інвалідів, оплата вартості яких здійснюється за рахунок коштів державного чи місцевих бюджетів, коштів фондів загальнообов'язкового державного страхування, а також легкових автомобілів спеціального призначення (швидка медична допомога та для потреб підрозділів центрального органу виконавчої влади з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи), оплата вартості яких здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;
3.2.3) ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України, призначених для офіційного (службового) користування дипломатичними представництвами іноземних держав, консульськими установами іноземних держав та для особистого використання членами дипломатичних представництв іноземних держав, консульських установ іноземних держав виходячи з принципу взаємності стосовно кожної окремої держави.
У разі реалізації на митній території України підакцизних товарів, що були ввезені із звільненням від оподаткування відповідно до норм цього підпункту, податок сплачується особами, зазначеними у підпункті 2.1.9 пункту 2.1 статті 2 цього розділу, не пізніше дати такої реалізації одночасно із сплатою податку на додану вартість за ставками, що діяли на момент подання митної декларації при ввезенні підакцизних товарів на митну територію України;
3.2.4) ввезення підакцизних товарів на митну територію України, якщо при цьому згідно із законодавством України не справляється податок на додану вартість у зв'язку з розміщенням товарів у митних режимах: транзиту, митного складу, знищення або руйнування, відмови на користь держави, магазину безмитної торгівлі, тимчасового ввезення,  переробки на митній території України. У разі порушення умов митних режимів, що передбачають повне або часткове звільнення від оподаткування, особа, відповідальна за дотримання режиму, зобов’язана сплатити суму умовно нарахованого податкового зобов’язання не пізніше дати такого порушення. У разі коли в зазначених випадках митним законодавством України передбачається вимога щодо здійснення заходів гарантування чи інша вимога, така вимога встановлюється і для цілей акцизного податку. Податок справляється, якщо в подальшому щодо таких товарів виникають зобов'язання з сплати податку на додану вартість;
3.2.5) безоплатної передачі для знищення підакцизних товарів (продукції), конфіскованих за рішенням суду та таких, що перейшли у власність держави внаслідок відмови власника, якщо вони не підлягають реалізації (продажу) в установленому законодавством порядку;
3.2.6) реалізації підакцизних товарів (крім нафтопродуктів), виготовлених на митній території України, що використовуються як сировина для виробництва підакцизних товарів; 
3.2.7) ввезення на митну територію України підакцизних товарів, що використовуються як сировина для виробництва підакцизних товарів, за умови надання органу державної митної служби ліцензії на право виробництва (крім виробництва нафтопродуктів); 
3.2.8) ввезення фізичними особами на митну територію України підакцизних товарів (продукції) в обсягах, що не перевищують норми безмитного ввезення, встановлені законом;
3.2.9) реалізації безпосередньо вітчизняними виробниками алкогольних напоїв і тютюнових виробів магазинам безмитної торгівлі. Підставою для звільнення від сплати податку продукції, яка призначена для реалізації магазинами безмитної торгівлі, є належно оформлена вантажна митна декларація, що оформляється під час відвантаження продукції від такого виробника;
3.2.10) ввезення на митну територію України підакцизних товарів (продукції) як технічної або гуманітарної допомоги згідно з нормами міжнародних договорів України (крім алкогольних напоїв та тютюнових виробів), згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або відповідно до Закону України „Про гуманітарну допомогу”.

Стаття 4. База оподаткування

4.1. У разі обчислення податку із застосуванням адвалорних ставок базою оподаткування є:
4.1.1) вартість реалізованого товару, виготовленого на митній території України, за встановленими виробником максимальними роздрібними цінами без податку на додану вартість та з урахуванням акцизного податку;
4.1.2) вартість товарів, що ввозяться на митну територію України, за встановленими імпортером максимальними роздрібними цінами на товари, які він імпортує, без податку на додану вартість та з урахуванням акцизного податку (але не менше митної вартості таких товарів з урахуванням сум ввізного мита).
4.2. При визначенні бази оподаткування перерахунок іноземної валюти на національну валюту здійснюється за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України, що діє на дату подання органу державної митної служби митної декларації до митного оформлення.
4.3. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України, визначається відповідно до Митного кодексу України.
4.4. У разі обчислення податку із застосуванням специфічних ставок з вироблених на митній території України або ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції) базою оподаткування є їх величина, визначена в одиницях виміру ваги, об'єму, кількості товару, об'єму циліндрів двигуна автомобіля або в інших натуральних показниках.
4.5. У разі обчислення податку із застосуванням одночасно адвалорних та специфічних ставок податку базою оподаткування є база, визначена відповідно до пунктів 4.1 та 4.4 цієї статті.
4.6. У разі обчислення податку за наявності наднормативних втрат підакцизної сировини, допущених з вини виробника під час виробництва підакцизних товарів (продукції), базою оподаткування є вартість (кількість) цих товарів, які можна було б виготовити з наднормативно втраченої підакцизної сировини. Норми втрат і виходу спирту етилового, коньячного і плодового, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, спирту-сирцю виноградного, спирту-сирцю плодового та алкогольних напоїв затверджуються центральним органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України. 
4.7. При псуванні, знищенні, втраті підакцизних товарів базою оподаткування є вартість та обсяги втрачених товарів.

Стаття 5. Підакцизні товари та ставки податку

5.1. До підакцизних товарів належать:
спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво;
тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну;
нафтопродукти; 
автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли.
5.2. Ставки податку та перелік товарів, з яких справляється податок
5.2.1) ставки податку встановлюються цією статтею і є єдиними на всій території України;
5.2.2) ставки податку встановлюються, відповідно до статті 28 розділу І цього Кодексу:
адвалорні, 
специфічні, 
адвалорні та специфічні одночасно;
5.2.3) щороку, специфічні ставки акцизного податку, встановлені в національній валюті України, та мінімальне податкове зобов’язання підлягають індексації на індекс споживчих цін за минулі 12 календарних місяців (за період з червня року, в якому проводиться індексація, до червня попереднього року).
Кабінет Міністрів України не пізніше 1 серпня публікує в офіційних друкованих виданнях ставки акцизного податку та мінімальне податкове зобов'язання, визначені з урахуванням індексу споживчих цін.
У разі коли індекс споживчих цін за попередній рік не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 100 відсотків.
За наслідками індексації ставки акцизного податку та мінімальне податкове зобов'язання підлягають округленню до двох знаків після коми. 
Проіндексовані ставки акцизного збору набирають чинності з 1 січня кожного наступного року.
5.2.4. Ставки акцизного збору на бензин моторний за кодами згідно з 
УКТ ЗЕД 2710 11 51 00, 2710 11 59 00, що містить тетраетилсвинець, збільшуються в 1,5 рази.
5.3. Податок справляється з таких товарів та обчислюється за такими ставками:
5.3.1) спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво:

Код товару (продукції) згідно з 
УКТ ЗЕД	Опис товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД	Одиниця виміру	Ставки податку	
				
2203 00 	Пиво із 
солоду (солодове) 
	гривень за 
1 літр	0,74	

2204 
(крім 2204 10,
2204 21 10 00,
2204 29 10 00) 
	Вина виноградні натуральні	гривень за
 1 літр	0,01	

2204
(крім 2204 10, 2204 21 10 00,
2204 29 10 00)
	Вина натуральні з доданням спирту та міцні (кріплені)	гривень за 
1 літр	2	

2204 10,
2204 21 10 00,
2204 29 10 00 
	Вина ігристі 
Вина газовані 	гривень за 
1 літр	2,9	

2205 	Вермути та інші вина виноградні натуральні з доданням рослинних або ароматизувальних екстрактів	гривень за 
1 літр	2	

2206 00
(крім 2206 00 31 00, 2206 00 51 00,
2206 00 81 00 – сидр і перрі (без додання спирту)	Інші зброджені напої (наприклад, сидр, перрі (грушевий напій), напій медовий); суміші із зброджених напоїв та суміші зброджених напоїв з безалкогольними напоями, в іншому місці не зазначені (з додаванням спирту)	гривень за 
1 літр 100-відсоткового спирту 	39,4	

2206 00 31 00
2206 00 51 00
2206 00 81 00	Сидр і перрі (без додання спирту)	гривень за 
1 літр	0,39	

2207 	Спирт етиловий, неденатурований, з концентрацією спирту 80 об. % або більше; спирт етиловий та інші спиртові дистиляти та спиртні напої, одержані шляхом перегонки, денатуровані, будь-якої концентрації	гривень за 
1 літр 100-відсоткового спирту 	39,4	

2208
	Спирт етиловий, неденатурований з концентрацією спирту менш як 80 об. %; спиртові дистиляти та спиртні напої, одержані шляхом перегонки, лікери та інші напої, що містять спирт	гривень за 
1 літр 100-відсоткового спирту 	39,4	

5.3.2) тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну:
	
Код товару (продукції) згідно з 
УКТ ЗЕД	Опис товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД	Ставки податку	
		специфічна	адвалорна	
		одиниці виміру	ставка	одиниці виміру	ставка	
						
2401 	Тютюнова сировина 
Тютюнові відходи 	гривень за 1 кілограм	12			
2402 10 00 00 	Сигари, включаючи сигари з відрізаними кінцями, та сигарили (тонкі сигари), з вмістом тютюну 	гривень за 1 кілограм	140			
2402 20 90 10 	Сигарети без фільтра, цигарки 	гривень за 1000 штук	40,25	відсотків	20	
2402 20 90 20 	Сигарети з фільтром 	гривень за 1000 штук	90	відсотків	25	
2403 (крім 2403 99 10 00, 2403 10) 	Тютюн та замінники тютюну, інші, промислового виробництва; тютюн "гомогенізований" або "відновлений"; тютюнові екстракти та есенції 	гривень за 1 кілограм	50			
2403 10 	Тютюн для куріння, з вмістом або без вмісту замінників у будь-якій пропорції 	гривень за 1 кілограм	70			
2403 99 10 00 	Жувальний і нюхальний тютюн 	гривень за 1 кілограм	20			
5.3.3) мінімальне податкове зобов’язання зі сплати акцизного збору на тютюнові вироби

Код товару (продукції) згідно з 
УКТ ЗЕД	Опис товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД	Мінімальне акцизне податкове зобов’язання	
		одиниці виміру	сума	
				
2402 20 90 10	Сигарети без фільтра, цигарки	гривень за 
1000 штук	57,5	
2402 20 90 20	Сигарети з фільтром	гривень за 
1000 штук	150	

5.3.4) нафтопродукти:
	
Код товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД	Опис товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД	Ставки акцизного податку у твердих сумах з одиниці реалізованого товару (продукції)	
		одиниці виміру	ставка	

	Легкі дистиляти:
		
2710 11 11 00	для специфічних процесів переробки	євро за 
1000 кілограмів	12	
2710 11 15 00	для хімічних перетворень у процесах, крім зазначених у товарній підкатегорії 2710 11 11 00	євро за 
1000 кілограмів	12	
	Бензини спеціальні:
		
2710 11 21 00	уайт-спірит	євро за 
1000 кілограмів	12	
2710 11 25 00	інші спеціальні бензини	євро за 
1000 кілограмів	132	
	Бензини моторні:		
2710 11 31 00	бензини авіаційні

	євро за 
1000 кілограмів	20	
	бензини моторні
з вмістом свинцю 0,013 г/л або менше:			
2710 11 41 11
2710 11 41 31
2710 11 41 91
2710 11 45 11
2710 11 49 11
	із вмістом не менш як 5 мас. % біоетанолу або не менш як 5 мас. % етил-трет-бутилового етеру або їх суміші:	євро за 
1000 кілограмів	132	
2710 11 41 19
2710 11 41 39 
2710 11 41 99 
2710 11 45 99
2710 11 49 99 	інші бензини 	євро за 
1000 кілограмів	132	
2710 11 51 00
2710 11 59 00	з вмістом свинцю більш як 0,013 г/л	євро за 
1000 кілограмів	132	
2710 11 70 00	Паливо для реактивних двигунів	євро за 
1000 кілограмів	20	
2710 11 90 00	Інші легкі дистиляти	євро за 
1000 кілограмів	132	
	Середні дистиляти:
		
2710 19 11 00	для специфічних процесів переробки	євро за 
1000 кілограмів	20	
2710 19 15 00	для хімічних перетворень в процесах, не зазначених у позиції 2710 19 11 00	євро за 
1000 кілограмів 	12	
	Гас:
		
2710 19 21 00	паливо для реактивних двигунів	євро за 
1000 кілограмів 	20	

2710 19 25 00	
інший гас	
євро за 
1000 кілограмів 	
20	
2710 19 29 00	Інші середні дистиляти	євро за 
1000 кілограмів 	20	

	Важкі дистиляти (газойлі)
із вмістом сірки:		
2710 19 31 40
2710 19 35 40
2710 19 49 00	більш як 0,2 мас. %	євро за 
1000 кілограмів	65	
2710 19 31 30
2710 19 35 30
2710 19 41 30
2710 19 45 00	більш як 0,035 мас. %; але не більш як 0,2 мас. %	євро за 1000 кілограмів	50	
2710 19 31 20
2710 19 35 20
2710 19 41 20	більш як 0,005 мас.%, але не більш як 0,035 мас.%	євро за 
1000 кілограмів	45	
2710 19 31 10
2710 19 35 10
2710 19 41 10	не більш як 0,005 мас. %	євро за 
1000 кілограмів	30	
2710 19 61 00    
2710 19 63 00        
2710 19 65 00    2710 19 69 00        
	Тільки паливо пічне:	євро за
1000 кілограмів	30	

5.3.5) автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей (крім моторних транспортних засобів, зазначених у товарній позиції згідно з УКТ ЗЕД 8702), включаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони та гоночні автомобілі:  	

Код товару (продукції) згідно з 
УКТ ЗЕД	Опис товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД	Ставки податку у твердих сумах з одиниці реалізованого товару (продукції)
(специфічні)	

8703 	Автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей (крім моторних транспортних засобів товарної позиції 8702), включаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони та гоночні автомобілі: 		

8703 10 	- транспортні засоби, спеціально призначені для пересування по снігу; спеціальні автомобілі для перевезення спортсменів на майданчики для гри в гольф та аналогічні транспортні засоби: 	  	

8703 10 11 00 	- - транспортні засоби спеціального призначення для переміщення по снігу, з двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем) або з двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням 
	0,6 євро за 1см3  об’єму
 циліндрів двигуна	

8703 10 18 00 	- - інші 	0,6 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

	-	інші транспортні засоби з двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням та з кривошипно-шатунним механізмом: 		

8703 21 	- - з робочим об'ємом циліндрів двигуна не більш як 1000 см3: 

8703 21 10 00 	- - - нові 	0,05 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

8703 21 90 	- - - що використовувалися: 		

8703 21 90 10 	- - - - не більш як 5 років 
	1 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

8703 21 90 30 	- - - - понад 5 років	1,25 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

8703 22 	- - з робочим об'ємом циліндрів двигуна понад 
1000 см3, але не більш як 1500 см3: 

8703 22 10 00 	- - - нові 	0,03 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

8703 22 90 	- - - що використовувалися:

8703 22 90 10 	- - - - не більш як 5 років 	1,25 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

8703 22 90 30 	- - - - понад 5 років 	1,5 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

8703 23 	- - з робочим об'ємом циліндрів двигуна понад 
1500 см3, але не більш як 3000 см3: 

	-	- - нові: 

8703 23 11 	- - - - моторні транспортні засоби, обладнані для тимчасового проживання людей:

8703 23 11 10 	- - - - - з об'ємом циліндрів двигуна понад 1500 см3, але не більш як 2200 см3  	0,15 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

8703 23 11 30 	- - - - -  з об'ємом циліндрів двигуна понад 2200 см3, але не більш як 3000 см3 
	0,6 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

8703 23 19 	- - - - інші: 

8703 23 19 10 	- - - - -  з об'ємом циліндрів двигуна понад 1500 см3, але не більш як 2200 см3 
	0,12 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

8703 23 19 30 	- - - - - з об'ємом циліндрів двигуна понад 2200 см3, але не більш як 3000 см3
	0,12 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

8703 23 90 	- - - що використовувались:

	-	- - - з об'ємом циліндрів двигуна понад 1500 см3, але не більш як 2200 см3: 

8703 23 90 11 	- - - - -  не більш як 5 років 
	1,5 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

8703 23 90 13 	- - - - - понад 5 років 
	 2 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

	-	- - - з об'ємом циліндрів двигуна понад 2200 см3, але не більш як 3000 см3: 

8703 23 90 31 	- - - - -  не більш як 5 років 
	 2 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

8703 23 90 33 	- - - - -  понад 5 років 
	 3 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

8703 24 	- - з робочим об'ємом циліндрів двигуна понад 
3000 см3: 

8703 24 10 00 	- - - нові  
	1 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

8703 24 90 	- - - що використовувалися: 

8703 24 90 10 	 - - - - не більш як 5 років 	 3 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

8703 24 90 30 	- - - - понад 5 років 	3,5 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

	-	інші транспортні засоби з двигуном внутрішнього згоряння з запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем):

8703 31 	- - з робочим об'ємом циліндрів двигуна не більш як 1500 см3: 		

8703 31 10 00 	- - - нові 	0,05 євро за 1 см3 об’єму циліндрів двигуна	

8703 31 90 	- - - що використовувалися: 

8703 31 90 10 	- - - -  не більш як 5 років 	1,25 євро за 1 см3 об’єму циліндрів двигуна	

8703 31 90 30 	- - - - понад 5 років 	1,5 євро за 1 см3 об’єму циліндрів двигуна	

8703 32 	- - з робочим об'ємом циліндрів двигуна понад 
1500 см3, але не більш як 2500 см3: 		

	- - - нові: 		

8703 32 11 00 	- - - - моторні транспортні засоби, обладнані для тимчасового проживання людей 	0,15 євро за 1 см3 об’єму циліндрів двигуна	

8703 32 19 00 	- - - - інші 	0,15 євро за 1 см3 об’єму циліндрів двигуна	

8703 32 90 	- - - що використовувалися: 		

8703 32 90 10 	- - - -  не більш як 5 років 
	1,75 євро за 1 см3 об’єму циліндрів двигуна	

8703 32 90 30 	- - - - понад 5 років 	2 євро за 1 см3 об’єму циліндрів двигуна	

8703 33 	- - з робочим об'ємом циліндрів двигуна понад 
2500 см3: 
		
	-	- - нові: 

8703 33 11 00 	- - - - моторні транспортні засоби, обладнані для тимчасового проживання людей 
	1 євро за 1 см3 об’єму циліндрів двигуна	

8703 33 19 00 	- - - - інші  	1 євро за 1 см3 об’єму циліндрів двигуна	

8703 33 90 	- - - що використовувалися: 

8703 33 90 10 	- - - - не більш як 5 років 
	2,5 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

8703 33 90 30 	- - - - понад 5 років 	3,25 євро за 1 см3  об’єму циліндрів двигуна	

8703 90 	- інші: 

8703 90 10 00 	- - транспортні засоби, оснащені електричними двигунами 
	100 євро за 1 штуку 	

8703 90 90 00 	- - інші 	100 євро за 1 штуку 	

5.3.6) кузови для автомобілів, зазначених у товарній позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД:

Код товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД	Опис товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД	Ставки податку у твердих сумах з одиниці реалізованого товару (продукції)
(специфічні)	

8707 	Кузови (включаючи кабіни) для моторних транспортних засобів товарних позицій 8701 – 8705: 	  	

8707 10 	- кузови для моторних транспортних засобів товарної позиції 8703: 	  	

8707 10 10 	- - для промислового складання: 	  	

8707 10 10 10 	- - - укомплектовані 
	100 євро за 1 штуку	

8707 10 10 20 	- - - не укомплектовані 	100 євро за 1 штуку	

8707 10 90 	- - інші: 

8707 10 90 10 	- - - що використовувались 5 років або менше 
	400 євро за 1 штуку	

8707 10 90 20 	- - - що використовувалися більше 5 років 
	400 євро за 1 штуку	

8707 10 90 90 	- - - інші 
	400 євро за 1 штуку	

5.3.7) мотоцикли (включаючи мопеди) та велосипеди з допоміжним мотором, з колясками або без них:

Код товару (продукції) згідно з 
УКТ ЗЕД	Опис товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД	Ставки податку у твердих сумах з одиниці реалізованого товару (продукції)
(специфічні)	

8711 40 00 00 	Мотоцикли (включаючи мопеди) та велосипеди з допоміжним мотором, з колясками або без них з поршневим двигуном запалювання з кривошипно-шатунним механізмом і робочим об'ємом циліндрів понад 500 см3, але не більш як 800 см3
	0,2 євро за 1 см3 об’єму 
циліндрів двигуна	

8711 50 00 00 	Мотоцикли (включаючи мопеди) та велосипеди з допоміжним мотором, з колясками або без них з поршневим двигуном запалювання з кривошипно-шатунним механізмом і робочим об'ємом циліндрів понад 800 см3
	0,2 євро за 1 см3 об’єму 
циліндрів двигуна	

8711 90 00 00 	Мотоцикли (включаючи мопеди) та велосипеди з допоміжним мотором, з колясками або без них, крім тих, що з поршневим двигуном запалювання з кривошипно-шатунним механізмом; коляски 	10 євро за 1 штуку	

5.3.8) причепи та напівпричепи для тимчасового проживання у кемпінгах, типу причіпних будиночків:	

Код товару (продукції) згідно з 
УКТ ЗЕД	Опис товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД	Ставки податку у твердих сумах з одиниці реалізованого товару (продукції)
(специфічні)	

8716 10 99 00 	причепи та напівпричепи для тимчасового проживання у кемпінгах, типу причіпних будиночків масою понад 3500 кг, крім тих, що складаються 	100 євро за 1 штуку 	

Стаття 6. Дата виникнення податкових зобов’язань

6.1. Датою виникнення податкових зобов’язань щодо підакцизних товарів (продукції), вироблених (виготовлених) на митній території України, є дата їх реалізації особою, що їх виробляє, незалежно від цілей і напрямів подальшого використання таких товарів (продукції), крім випадків, зазначених у статті 15 та 19 цього розділу.
6.2. Датою виникнення податкового зобов'язання щодо втраченого підакцизного товару (продукції) є дата встановлення його втрати. У цьому пункті втраченим є товар (продукція), місцезнаходження якого платник податку не може встановити.
6.3. Відповідно до підпункту 6.2 цієї статті  податкове зобов’язання щодо втраченого підакцизного товару (продукції) не виникає, якщо:
а) платник податку документально зафіксував ці втрати та надав контролюючим органам необхідні докази того, що відповідний підакцизний товар утрачено внаслідок аварії, пожежі, повені чи інших форс-мажорних обставин і його використання на митній території України є неможливим;
б) підакцизний товар утрачено внаслідок випаровування в процесі виробництва, обробки, переробки, зберігання чи транспортування такого товару (продукції) чи з іншої причини, пов’язаної з природним результатом. Ця вимога застосовується у разі втрати підакцизних товарів (продукції) у межах нормативів втрат, які встановлюються  Кабінетом Міністрів України.
6.4. Датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення підакцизних товарів на митну територію України є дата подання органу державної митної служби митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов’язання органом державної митної служби у визначених законодавством випадках. 
6.5. Датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення маркованої підакцизної продукції на митну територію України є дата придбання марок акцизного податку.
6.6. При передачі підакцизних товарів, вироблених з давальницької сировини, датою виникнення податкових зобов’язань є дата їх відвантаження виробником замовнику або за його дорученням іншій особі.
6.7. При використанні підакцизних товарів для власних виробничих потреб датою виникнення податкових зобов’язань є дата їх передачі для такого використання.
6.8. У разі втрати підакцизного товару (продукції) датою виникнення податкових зобов’язань є дата складання акту про виявлення втрати.

Стаття 7. Порядок обчислення податку з товарів (продукції), вироблених
                на митній території України

7.1. Суми податку, що підлягають сплаті, з підакцизних товарів (продукції), вироблених на митній території України, визначаються платником податку самостійно виходячи з об'єктів оподаткування, бази оподаткування та ставок цього податку, що діють на дату виникнення податкових зобов’язань.
7.2. Суми податку, з підакцизних товарів (продукції), виготовлених з давальницької сировини, визначаються виробником (переробником) виходячи з об'єктів оподаткування, бази оподаткування та ставок цього податку, що діють на дату відвантаження готової продукції її замовнику або за його дорученням іншій особі. 
7.3. Податок з товарів (продукції), на які встановлені ставки податку в іноземній валюті, сплачується у національній валюті і розраховується за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України, що діє на перший день кварталу, в якому здійснюється реалізація товару (продукції), і залишається незмінним протягом кварталу.
7.4. Забороняється сплата сум податку шляхом взаємних заліків, зустрічних зобов’язань, векселями та в інших формах, що не передбачають сплату сум такого податку коштами.

Стаття 8. Порядок обчислення податку з товарів (продукції), які ввозяться 
                на митну територію України

8.1. Суми податку з товарів (продукції), які ввозяться на митну територію України, що підлягають сплаті, визначаються платниками податку самостійно виходячи з об'єктів оподаткування, бази оподаткування та ставок цього податку.
8.2. Податок, обчислений із підакцизних товарів (продукції), що ввозяться на митну територію України, сплачується у національній валюті за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на дату подання органу державної митної служби митної декларації до митного оформлення.
8.3. Суми податку, що підлягають сплаті, у разі порушення умов щодо розміщення підакцизних товарів у митних режимах: магазину безмитної торгівлі, переробки на митній території України, визначаються виходячи з об'єктів оподаткування, бази оподаткування та ставок цього податку, що діяли на момент подання митної декларації при розміщенні у відповідний режим.

Стаття 9. Порядок обчислення податку в разі тимчасового ввезення на 
                           митну територію України та переміщення через митну 
                           територію України транзитом підакцизних товарів

9.1. Ввезення на митну територію України підакцизних товарів, що переміщуються через митну територію України транзитом, проводиться без сплати податку за умови здійснення заходів щодо гарантування доставки товарів (продукції) у порядку, визначеному митним законодавством.
9.2. Підакцизні товари, які тимчасово ввозяться на митну територію України і призначені для показу чи демонстрації під час проведення виставок, конкурсів, нарад, семінарів та ярмарків, якщо вони залишаються у власності нерезидентів та їх використання на території України не має комерційного характеру, пропускаються через митний кордон України без сплати податку під зобов'язання, узяте перед органом державної митної служби, про вивезення таких товарів у тому самому стані, в якому вони ввозилися, крім змін внаслідок фактичного природного зношення, на строк тимчасового ввезення за умови надання гарантій (грошової застави) органу державної митної служби.

Стаття 10. Особливості обчислення податку  за адвалорними ставками

10.1. Установлення максимальних роздрібних цін на підакцизні товари (продукцію) здійснюється виробником або імпортером товарів шляхом декларування таких цін. 
10.2. Декларація про максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію) (далі – декларація), встановлені виробником або імпортером товарів, подається відповідно центральному органу державної податкової служби або центральному органу державної митної служби у формі, визначеній такими органами. 
10.3. У декларації повинні міститися відомості про встановлені виробником або імпортером максимальні роздрібні ціни на всі підакцизні товари, що виробляються ним в Україні, або на всі підакцизні товари, що імпортуються ним в Україну, а також окремо визначені суми акцизного податку та податку на додану вартість у цих цінах і дата, з якої встановлюються  максимальні роздрібні ціни.
10.4. Декларація повинна бути подана виробником або імпортером підакцизних товарів відповідно центральному органу державної податкової служби або центральному органу державної митної служби не пізніше ніж за п'ять календарних днів до дати встановлення максимальних роздрібних цін. 
10.5. Декларація не приймається у разі: 
подання пізніше ніж за п'ять календарних днів до дати встановлення у ній максимальних роздрібних цін; 
невідповідності її форми тій, що визначена центральним органом державної податкової служби та центральним органу державної митної служби. 
10.6. Декларація подається у двох примірниках уповноваженою особою виробника або імпортера підакцизних товарів (продукції), один з яких повертається у день її подання виробнику або імпортеру із зазначенням дати прийняття та реєстраційного номера прийнятої декларації та засвідчений печаткою центрального органу державної податкової служби або центрального органу державної митної служби. 
10.7. Установлені виробником або імпортером максимальні роздрібні ціни на перелічені у декларації товари запроваджуються з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому декларацію подано відповідно центральному органу державної податкової служби або центральному органу державної митної служби, і діють до їх зміни у порядку, встановленому цим Кодексом. 
10.8. У разі потреби у зміні будь-яких відомостей, що містяться у декларації про максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари, поданій їх виробником або імпортером відповідно центральному органу державної податкової служби або центральному органу державної митної служби, виробник або імпортер повинен подати таким органам нову декларацію. 
10.9. Зміна будь-яких відомостей, що містяться у декларації, поданій їх виробником або імпортером відповідно центральному органу державної податкової служби або центральному органу державної митної служби, може здійснюватися не частіше одного разу на місяць. 
10.10. У суб'єкта господарювання, що здійснює роздрібну торгівлю підакцизними товарами (крім роздрібної торгівлі тютюновими виробами), на які встановлено адвалорні ставки податку, у місці торгівлі такими товарами повинні бути розміщені на видному місці засвідчені виробником або імпортером копії чинних декларацій, подані їх виробником або імпортером відповідно центральному органу державної податкової служби або центральному органу державної митної служби.
10.11. Встановлені виробником або імпортером максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари наноситись на споживчу упаковку таких товарів разом з датою їх виробництва.

Стаття 11. Особливості обчислення податку з тютюнових виробів 

11.1. Обчислення сум податку з тютюнових виробів здійснюється одночасно за адвалорними та специфічними ставками.
11.2. При визначенні податкового зобов’язання на сигарети одного найменування сума акцизного податку, обчислена одночасно за встановленими адвалорною та специфічною ставками акцизного податку, не повинна бути меншою встановленого мінімального акцизного податкового зобов’язання.
11.3. За наявності у місці торгівлі тютюновими виробами таких виробів одного найменування, на пачках, коробках та сувенірних коробках яких зазначені різні максимальні роздрібні ціни, продаж таких тютюнових виробів здійснюється за цінами, не вищими, ніж ті, що зазначені на відповідних пачках, коробках та сувенірних коробках.
11.4. Контроль за дотриманням суб'єктами господарювання, які здійснюють роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів, здійснюють органи державної податкової служби.

Стаття 12. Порядок і строки сплати податку

12.1. Строки сплати податку з підакцизних товарів, вироблених на митній території України
12.1.1. Суми податку перераховуються до бюджету виробниками підакцизних товарів у строки, встановлені розділом ІІ цього Кодексу для місячного податкового періоду.
12.1.2. Суми податку з алкогольних напоїв, для виробництва яких використовується спирт етиловий неденатурований, сплачуються при придбанні марок акцизного збору.
12.1.3. Підприємства, які виробляють вина виноградні з доданням спирту та міцні, вермути, інші зброджені напої з доданням спирту, суміші із зброджених напоїв з доданням спирту, суміші зброджених напоїв з безалкогольними напоями, з доданням спирту сплачують податок при придбанні марок акцизного податку на суму, розраховану із ставок податку на готову продукцію, вироблену з виноматеріалів чи сусла, при виготовленні яких використовується спирт етиловий.
12.1.4. Власник готової продукції виготовленої з давальницької сировини, сплачує податок виробнику (переробнику) не пізніше дати відвантаження йому, або за його дорученням іншій особі, готової продукції. 
12.1.5. Умовою відвантаження виробником готової продукції, виготовленої з давальницької сировини, його замовнику або за його дорученням іншій особі є документальне підтвердження банківської установи про перерахування відповідної суми податку на розрахунковий рахунок виробника.
12.2. Сплата податку в разі ввезення підакцизних товарів на митну територію України
12.2.1. Податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції) сплачується платниками податку до або в день подання митної декларації.
12.2.2. У разі ввезення маркованої підакцизної продукції на митну територію України податок сплачується під час придбання марок акцизного податку з доплатою (у разі необхідності) на день подання митної декларації. 

Стаття 13. Складення та подання декларації з акцизного податку

13.1. Базовий податковий період для сплати податку відповідає календарному місяцю.
13.2. Платник податку з підакцизних товарів, вироблених на митній території України та імпортер алкогольних напоїв та тютюнових виробів подає щомісяця не пізніше 20 числа наступного періоду органу державної податкової служби за місцем реєстрації декларацію акцизного податку за формою, затвердженою центральним органом державної податкової служби.

Стаття 14. Контроль за сплатою податку

14.1. Контроль за правильністю обчислення і своєчасністю сплати до бюджету податку з підакцизних товарів, що виробляються на території України здійснюється органами державної податкової служби. 
14.2. Контроль за правильністю обчислення і своєчасністю сплати до бюджету податку з підакцизних товарів, що ввозяться на митну територію України, під час митного оформлення здійснюється органам державної митної  служби, крім випадків ввезення маркованої підакцизної продукції, контроль за правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджету якого покладається на органи державної податкової служби.

Стаття 15. Особливості оподаткування алкогольних напоїв 

15.1. Суб'єкт господарювання зобов'язаний сплатити податок або подати органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням до отримання з акцизного складу спирту етилового неденатурованого, призначеного для переробки на алкогольні напої (крім виноматеріалів), податковий вексель, який є забезпеченням виконання зобов'язання такого платника у строк до 90 календарних днів починаючи від дня видачі податкового векселя, сплатити суму податку, розраховану за ставками для цієї продукції. 
15.2. Під час отримання спирту етилового неденатурованого підприємство-векселедавець за участю представника державної податкової служби на акцизному складі складає акт про фактично отриману кількість спирту та декларацію акцизного податку виходячи із фактично отриманої кількості спирту. Цей акт є коригуванням вже сплаченої суми податку або наданого податкового векселя із зазначенням остаточної суми податку, яка підлягає сплаті. 
15.3. Скоригована сума податку в податковому векселі сплачується частково у разі придбання марок акцизного податку в період дії такого векселя.
15.4. Податковий вексель вважається погашеним векселедавцем у разі сплати суми податку в повному обсязі та в зазначений у податковому векселі строк. 
15.5. Сума податку, на яку погашається вексель, визначається виходячи з фактично отриманої кількості спирту (згідно з актом) та ставок податку на готову продукцію, зменшується на суму податку, розраховану виходячи з фактично втраченої кількості спирту етилового при транспортуванні та зберіганні, у процесі виробництва готової продукції в межах норм, затверджених в установленому порядку, а також фактично повернутого невиправного браку. Розрахунок суми зменшення податку проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
15.6. У разі експорту (вивезення) підакцизних товарів (продукції) за межі митної території України сума податку для погашення податкового векселя визначається з урахуванням обсягів відвантаженої на експорт продукції згідно з належно оформленою вантажною митною декларацією.
15.7. У разі коли передбачений цією статтею податковий вексель не погашається у визначений строк, векселедержатель вчиняє протест такого векселя у неплатежі згідно із законодавством та звертається протягом одного робочого дня з дати вчинення протесту до банку, який здійснив аваль цього векселя, з опротестованим векселем. Банк-аваліст зобов'язаний не пізніше операційного дня, що настає за датою звернення векселедержателя з опротестованим векселем, переказати суму, зазначену в цьому векселі, векселедержателю. 
15.8. У разі коли податковий вексель, строк сплати за яким настав, не погашений, наступний вексель не може бути виданий таким суб’єктом.
15.9. Виноматеріали, що реалізуються підприємствам вторинного виноробства, які використовують ці виноматеріали для виробництва готової продукції, не оподатковуються. В інших випадках реалізація виноматеріалів оподатковується за ставками податку на виноробну продукцію, встановленими підпунктом 5.3.1. статті 5 цього розділу.

Стаття 16. Виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та 
                             маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів

16.1. У разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов'язані провести їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.
16.2. Наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати  податку та легальності ввезення товарів.
 16.3. Виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
16.4. Марки акцизного податку для вироблених в Україні алкогольних напоїв і тютюнових виробів відрізняються від марок для ввезених на митну територію України алкогольних напоїв і тютюнових виробів дизайном та кольором.
16.5. Маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів  здійснюється марками акцизного податку, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України. 
16.6. Маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 об’ємних відсотка одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового від 1,2 до 8,5 відсотка об’ємних одиниць не здійснюється
16.7. Кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, місяць і рік випуску марки. 
16.8. Кожна марка акцизного податку на тютюнові вироби повинна мати окремий номер та позначення про квартал і рік випуску марки. 
16.9. Вважаються такими, що немарковані:
алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного збору;
алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюється виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції;
алкогольні напої з марками акцизного збору, на яких зазначення суми акцизного збору, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного збору, міцності продукції та місткості тари.
16.10. Не підлягають маркуванню алкогольні напої і тютюнові вироби, які постачаються для реалізації магазинами безмитної торгівлі безпосередньо вітчизняними виробниками такої продукції за прямими договорами, укладеними між вітчизняними виробниками алкогольних напоїв і тютюнових виробів і власниками магазинів безмитної торгівлі. При цьому митне оформлення алкогольних напоїв і тютюнових виробів, що спрямовуються до магазинів безмитної торгівлі, здійснюється у момент відвантаження такої продукції від виробника.
16.11. Ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняється.
16.12. Продаж марок акцизного податку вітчизняним виробникам алкогольних напоїв та тютюнових виробів, провадиться на підставі:
довідок про сплату суми податку, яка розрахована за ставками на готову продукцію (для алкогольних напоїв, на виробництво яких використовується спирт етиловий не денатурований); 
заявки-розрахунку кількості марок акцизного податку (далі – заявка-розрахунок); 
звіту про використання марок, придбаних у попередньому місяці, за затвердженою центральним органом податкової служби формою у двох примірниках, один з яких залишається у продавця марок, другий (з відміткою продавця) – у виробника;
платіжного документа з відміткою установи банку, що підтверджує внесення плати за марки; 
оригіналу і копії ліцензії, що підтверджує право підприємства-виробника на виробництво продукції.
Форма довідок та заявки-розрахунку затверджується центральним органом державної податкової служби.
16.13. Кількість марок акцизного податку, яку можуть отримати виробники алкогольних напоїв, на виробництво яких використовується спирт етиловий не денатурований, визначається відповідно до сплаченої суми податку. Виробники тютюнових виробів та алкогольних напоїв, для виробництва яких не використовується спирт етиловий неденатурований, визначають потребу марок акцизного податку з урахуванням планових щомісячних обсягів реалізації продукції.
16.14. Для одержання марок акцизного податку імпортер повинен подати продавцю таких марок заявку-розрахунок у трьох примірниках за встановленою продавцем марок формою, платіжні документи, що підтверджують внесення плати за марки та сплату податку до відповідного бюджету. Один примірник заявки-розрахунку залишається у продавця марок акцизного податку, другий – з  відміткою продавця марок про сплату податку повертається імпортеру для передачі органу державної митної служби, третій – з відміткою продавця марок залишається у покупця (імпортера).
16.15. Продаж (передача) придбаних марок акцизного податку покупцем марок іншим особам забороняється, крім випадків, передбачених у підпункті “б” пункту 17.2 статті 17 цього розділу.
16.16. Марки акцизного збору, не використані для маркування товарів через їх пошкодження, приймаються від покупців марок для утилізації з відшкодуванням фактично сплачених сум податку відповідно до Положення про виробництво, зберігання, продаж марок акцизного збору, маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Плата за марки поверненню не підлягає.

Стаття 17. Ввезення на митну територію України імпортних алкогольних 
                             напоїв і тютюнових виробів

17.1. Суб’єкти господарювання – юридичні та фізичні особи, які уклали з іноземними виробниками контракт (договір) про постачання в Україну алкогольних напоїв і тютюнових виробів, мають право ввозити на митну територію України імпортні алкогольні напої і тютюнові вироби, якщо:
а) ввезення їх на митну територію України здійснюється виключно через визначені Кабінетом Міністрів України пункти пропуску через державний кордон, які зазначені покупцями марок (імпортерами)  у заявці-розрахунку;
б) реєстрація проводиться у продавця марок акцизного податку як покупця марок (імпортера) з одержанням відповідного посвідчення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 
в) маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється в установленому порядку марками акцизного податку встановленого зразка;
г) алкогольні напої в автомобільних і залізничних цистернах, а також у баках, бачках та інших ємностях місткістю більш як 5 літрів ввозяться в Україну з метою продажу або обміну на митній території України та не підлягають маркуванню. У такому разі податок сплачується до або під час митного оформлення. Контроль за його сплатою здійснюється органами державної митної служби;
ґ) покупець марок (імпортер) подав органу державної митної служби вантажну митну декларацію, копію декларації про максимальні роздрібні ціни (для тютюнових виробів) та примірник заявки-розрахунку з відміткою продавця марок акцизного податку про сплату сум податку до відповідного бюджету в повному обсязі.
17.2. У разі ввезення покупцем марок (імпортером) на територію України за контрактом (договором) про постачання алкогольних напоїв і тютюнових виробів кількома партіями у такому контракті (договорі) робляться відмітки про кількість виданих марок акцизного податку із зазначенням дати їх видачі та про кількість кожної партії ввезених маркованих товарів із дотриманням таких вимог:
а) строк одержання марок акцизного податку для кожного контракту визначається покупцями марок (імпортерами) за погодженням із продавцем марок залежно від обсягу товарів, що ввозяться;
б) придбані марки акцизного податку передаються покупцями марок (імпортерами) іноземним виробникам для маркування імпортованих алкогольних напоїв і тютюнових виробів у процесі їх виробництва.
17.3. Транзитні перевезення алкогольних напоїв і тютюнових виробів через митну територію України здійснюються з додержанням вимог, установлених пунктом 9.1. статті 9 цього розділу.
17.4. У разі порушення порядку маркування ввезених алкогольних напоїв і тютюнових виробів та/або неповної сплати податку товар (продукція) не допускається до митного оформлення, і ввезення його на митну територію України забороняється.
17.5. Підакцизні алкогольні напої і тютюнові вироби, які ввозяться на митну територію України, не підлягають розміщенню на митних ліцензійних складах.

Стаття 18. Контроль за надходженням податку з алкогольних напоїв і 
                              тютюнових виробів

18.1. Контроль за сплатою податку на митній території України з алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюють органи державної податкової служби.
18.2. Контроль за наявністю марок акцизного податку на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання та продажу здійснюють органи державної податкової служби, а під час ввезення таких товарів на митну територію 
України – органи державної митної служби.
18.3. У разі виявлення фактів ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування та продажу на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів без наявності марок акцизного податку встановленого зразка контролюючі органи, зазначені у пункті 18.2 цієї статті, вилучають такі товари з вільного обігу та подають відповідні матеріали до суду для винесення постанови про їх вилучення в дохід держави (конфіскацію).  
18.4. Виконання постанови суду про вилучення в дохід держави (конфіскацію) алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється відповідно до законодавства України.
18.5. Вилучені в дохід держави (конфісковані) підакцизні товари (крім спирту етилового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів) у разі їх реалізації (продажу) в установленому законодавством порядку обкладаються акцизним податком та іншими податками відповідно до законів України.
18.6. Вилучені в дохід держави (конфісковані) спирт етиловий та алкогольні напої підлягають знищенню або промисловій переробці у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
18.7. Вилучені в дохід держави (конфісковані) тютюнові вироби підлягають знищенню у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
18.8. У разі виявлення нестачі марок акцизного податку, які отримані без сплати податку, у їх покупця (у зв’язку з їх розкраданням, знищенням, маркуванням алкогольних напоїв і тютюнових виробів, призначених для продажу на експорт, тощо) виробники такої продукції несуть повну майнову відповідальність у розмірі розрахункової суми податку, яка повинна бути сплачена до бюджету в разі реалізації підакцизних товарів, для маркування яких придбавалися марки акцизного податку. Зазначені суми стягуються з виробника в установленому порядку.
18.9. Відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, несплату чи несвоєчасну сплату податку несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи згідно з цим Кодексом та законодавством України.

Стаття 19. Особливості оподаткування спирту етилового залежно від 
                               напряму його використання

19.1. Податок справляється за ставкою 0 гривень за 1 літр 
100-відсоткового спирту із:
а) спирту етилового, який використовується підприємствами первинного та змішаного виноробства для виготовлення виноградних та плодово-ягідних виноматеріалів і сусла;
б) спирту етилового, який використовується для виробництва лікарських-засобів (у тому числі компонентів крові і виготовлених з них препаратів), крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів;
в) спирту етилового денатурованого (спирту технічного), який реалізується суб'єктам господарювання з метою його використання як сировини для виробництва продуктів органічного синтезу, які не містять у своєму складі більш як  0,1 відсотка залишкового етанолу;
г) біоетанолу, що використовується підприємствами для виготовлення бензинів моторних сумішевих із вмістом біоетанолу, етил-трет-бутилового етеру (ЕТБЕ), інших добавок на основі біоетанолу;
д) біоетанол, який використовується для виробництва біопалива. 
19.2. До отримання спирту етилового неденатурованого, спирту етилового денатурованого (спирту технічного), біоетанолу з акцизного складу, що використовується для виготовлення окремих видів продукції та на який підпунктом 19.1 цієї статті встановлено ставку податку 0 гривень за 
1 літр 100-відсоткового спирту, видається податковий вексель на суму податку, нарахованого на обсяг спирту, що отримується виходячи із ставки, визначеної у пункту 5.3 статті 5 цього розділу.
19.3. Строк, на який видається податковий вексель  підприємствами-виробниками для виготовлення окремих видів продукції, не може перевищувати 90 календарних днів, а підприємствами первинного 
виноробства та виробниками лікарських засобів – 180 календарних днів. 
19.4. Видача податкового векселя здійснюється до моменту отримання спирту етилового з акцизного складу.
19.5. Податковий вексель може бути виданий:
а) підприємством первинного виноробства, яке є виробником виноградних, плодово-ягідних та інших виноматеріалів і сусла; 
б) виробником лікарських засобів;
в) виробником продуктів органічного синтезу;
г) нафтопереробними заводами (чи іншими суб'єктами господарювання), які використовують біоетанол для виготовлення бензинів моторних сумішевих із вмістом біоетанолу, етил-трет-бутилового етеру (ЕТБЕ), інших добавок на основі біоетанолу; 
д) виробниками біопалив.
19.6. Обов'язки з погашення податкового векселя не можуть передаватися іншим особам незалежно від їх відносин з векселедавцем.
19.7. За користування податковим векселем не нараховуються відсотки або інші види плати, передбачені законодавством для інших видів векселів. 
19.8. Податковий вексель вважається погашеним у разі документального підтвердження факту цільового використання спирту етилового для виготовлення  продукції, визначеної в підпункті 19.1 цієї статті.
19.9. У разі коли передбачений цією статтею податковий вексель не погашається в установлений строк, векселедержатель здійснює протест такого податкового векселя у неплатежі згідно із законодавством та протягом одного робочого дня з дати вчинення протесту звертається до банку, який здійснив аваль цього податкового векселя, з опротестованим податковим векселем. Банк-аваліст зобов'язаний не пізніше операційного дня, що настає за датою звернення векселедержателя з опротестованим податковим векселем, переказати суму, зазначену в податковому векселі, векселедержателю. 
19.10. Порядок випуску, обігу та погашення податкових векселів, що видаються до отримання спирту етилового з акцизного складу, який використовується суб'єктами господарювання для виготовлення окремих видів продукції, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
19.11. Переліки виробників біоетанолу та спирту етилового денатурованого (спирту технічного) для потреб підприємств, що виробляють продукти органічного синтезу, затверджуються Кабінетом Міністрів України. 
19.12. Відвантаження спирту етилового денатурованого (спирту технічного) для потреб підприємств, що виробляють продукти органічного синтезу, проводиться в межах квот, установлених Кабінетом Міністрів України.
19.13. Відвантаження спирту етилового для виробництва лікарських засобів, проводиться в межах квот, установлених Кабінетом Міністрів України. Перелік лікарських засобів, для виробництва яких використовується спирт етиловий, затверджується Кабінетом Міністрів України. 
19.14. На підприємствах, де використовують спирт за нульовою ставкою, встановлюються податкові пости, порядок роботи яких визначається центральним органом державної податкової служби.
19.15. Під час виробництва біоетанолу на спиртових заводах забороняється: 
а) виробництво та зберігання спирту етилового на підприємствах з виробництва біоетанолу;
б) зберігання біоетанолу на складах виробника без денатурації його бензином (1-10 відсотків); 
в) зберігання на складах виробника спирту етилового.
        19.16.  Підприємствам, які є одночасно виробниками біоетанолу та біопалива на його основі, авальований вексель (банківська розписка) не оформляється.
 	19.17. У разі нецільового використання суб'єктами господарювання спирту етилового та біоетанолу, що отримані як сировина для виробництва продукції, зазначеної в пункті 19.1 цієї статті, з таких суб'єктів справляється штраф у розмірі, який обчислюється виходячи із обсягів використаних не за призначенням спирту етилового та біоетанолу та ставки акцизного збору, передбаченої пунктом 5.3 статті 5 цього розділу, збільшеної в 1,5 рази.

Стаття 20. Акцизні склади 

20.1. Акцизні склади утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходжень до бюджету акцизного податку.
20.2. На акцизних складах постійно діють представники органу державної податкової служби за місцем розташування акцизного складу.
20.3. Орган державної податкової служби за місцем розташування акцизного складу призначає свого постійного представника (представників) на такому складі. 
20.4. Копія наказу про призначення представника (представників) органу державної податкової служби надсилається у день прийняття такого рішення розпоряднику акцизного складу. 
20.5. Представник (представники) органу державної податкової служби здійснює (здійснюють) постійний безпосередній контроль за дотриманням установленого порядку відпуску спирту етилового та сплати податку з нього.
20.6. При цьому розпорядок роботи представників органу державної податкової служби повинен відповідати режиму роботи акцизного складу, встановленому його розпорядником.
20.7. Посадові особи органу державної податкової служби, які призначаються представниками державної податкової служби на акцизному складі, повинні пройти спеціальне навчання або інструктаж щодо специфіки контролю за виробництвом та обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, методикою користування вимірювальними приладами та непрямими методами контролю. 
20.8. Порядок проведення спеціального навчання або інструктажу затверджується центральним органом державної податкової служби.
20.9. У наказах про призначення керівник органу державної податкової служби  визначає режим роботи представника державної податкової служби з урахуванням режиму роботи акцизного складу, порядок контролю за роботою представника державної податкової служби, розробляє заходи матеріально-технічного забезпечення представника державної податкової служби, транспортного обслуговування, інші умови, необхідні для забезпечення ефективності контролю. 
20.10. Копія наказу надсилається розпоряднику акцизного складу, який зобов’язаний видати у триденний строк відповідний наказ, передбачивши створення належних умов для ефективної роботи представника органу державної податкової служби.
20.11. Основним завданням представника органу державної податкової служби на акцизних складах є здійснення постійного безпосереднього контролю за дотриманням установленого порядку виробництва, зберігання, відпуску спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів і сплати податку, вжиття заходів для недопущення порушення законодавства України.
20.12. Представник органу державної податкової служби на акцизному складі відповідно до покладених на них завдань: 
а) здійснює контроль за виробництвом, зберіганням, відпуском та обліком спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів за даними бухгалтерського обліку акцизного складу;
б) здійснює контроль за обліком, зберіганням та використанням марок акцизного податку і маркуванням;
в) здійснює контроль за обліком надходження, витрачання сировини, яка використовується для виробництва спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів і кількістю виготовленої продукції; 
г) здійснює контроль за додержанням установленого порядку обчислення та сплати податку;  
ґ) бере участь у проведенні інвентаризації сировини, спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, витратних матеріалів і марок акцизного податку;
д) надає у разі виявлення порушень установленого законодавством порядку ведення обліку, зберігання і відпуску спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, марок акцизного податку, сировини і витратних матеріалів розпоряднику акцизного складу пропозиції щодо усунення виявлених порушень та контролюють їх виконання; 
е) вносить пропозиції щодо вдосконалення системи контролю за обліком, зберіганням, відпуском і транспортуванням горілки та лікеро-горілчаних виробів; 
є) присутній у разі опломбування спиртосховища, цеху розливу та складу готової продукції після закінчення робочого дня. 
20.13. Під час ввезення спирту представник органу державної податкової служби на акцизному складі підприємства, на якому виробляються горілка та лікеро-горілчані вироби:
 а) робить відмітку на товарно-транспортній накладній про погодження його ввезення шляхом проставляння штампа "В'їзд дозволено" та особистого підпису, а  також запис в журналі реєстрації отримання спирту етилового;
 б) надсилає протягом трьох діб довідку про отримання спирту етилового представнику органу державної податкової служби на акцизному складі підприємства, що відпустило спирт, про що робиться відмітка у зазначеному журналі. 
20.14. У разі виявлення фактів неоприбуткування або неповного оприбуткування спирту етилового органи державної податкової служби вживають відповідних заходів згідно із законодавством. 
20.15. Під час відвантаження горілки та лікеро-горілчаних виробів заповнюється товарно-транспортна накладна, в якій представник органу державної податкової служби на акцизному складі робить відмітку про погодження відпуску шляхом проставляння штампа "Виїзд дозволено" та особистого підпису, а  також запис у журналі реєстрації відвантаження горілки та лікеро-горілчаних виробів. 
20.16. Усі документи, які є підставою для відпуску горілки та лікеро-горілчаних виробів, обов'язково перевіряються представником органу державної податкової служби на акцизному складі. 
20.17. Під час ввезення горілки та лікеро-горілчаних виробів на акцизний склад представник органу державної податкової служби робить відмітку на товарно-транспортній накладній про погодження їх ввезення шляхом проставляння штампа "В'їзд дозволено" і особистого підпису та запис в журналі реєстрації отримання горілки та лікеро-горілчаних виробів. 

20.18. Транспортування горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу підприємства, на якому виробляються горілка та лікеро-горілчані вироби, без товарно-транспортних накладних з відміткою представника органу державної податкової служби на акцизному складі, забороняється.
20.19. Розпорядник акцизного складу зобов’язаний:
а) надати постійному представнику органу державної податкової служби окреме приміщення, яке відповідає санітарно-гігієнічним нормам, обладнане телефоном, телефаксом, персональним комп’ютером, підключеним до Інтернету, а також вжити заходів для запобігання несанкціонованому втручанню в роботу представника органу державної податкової служби і користуванню службовою та іншою інформацією, що зберігається представником органу державної податкової служби на акцизному складі;
б) установлювати та підтримувати у належному стані необхідні замки, пломби, лічильники чи інші подібні пристрої, які можуть бути затребувані  постійним представником органу державної податкової служби на акцизному складі з метою забезпечення повноти сплати належної суми податку із спирту, горілки та лікеро-горілчаних виробів, що виробляються на акцизному складі;
в) забезпечувати облік наявності та руху сировини, спирту етилового, та водно-спиртових розчинів у незавершеному виробництві горілки та лікеро-горілчаних виробів і готової продукції, розміщених на акцизному складі, та подавати постійному представнику органу державної податкової служби достовірну інформацію з цього питання у письмовому вигляді. Книга обліку повинна перебувати у визначеному місці, доступному для перевірки записів постійним представником органу державної податкової служби на акцизному складі і надаватися йому за першою вимогою. Форма книги обліку та порядок її заповнення встановлюються центральним органом державної податкової служби;
г) забезпечувати роздільне зберігання на акцизному складі спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, податок з яких не сплачено, вести окремий облік товарів;
д) надавати представнику органу податкової служби за вимогою бухгалтерські документи щодо обліку виробництва продукції на всіх етапах, інші документи та інформацію для виконання завдань, визначених у пункті 20.12 статті 20 цього розділу.
Розділ VII. Податок на транспортні засоби 

Стаття 1. Визначення термінів

	У цьому розділі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
1.1)	податок на транспортні засоби – загальнодержавний податок, який справляється з визначених цим розділом транспортних засобів; 
1.2)	податок, оподаткування, платник податку – податок на транспортні засоби, оподаткування податком на транспортні засоби, платник податку на транспортні засоби;
1.3)	новий транспортний засіб – транспортний засіб, що не має актів  державної реєстрації уповноважених органів, у  тому  числі  іноземних, які  дають право на  його експлуатацію;
1.4)	перша реєстрація транспортного засобу – реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу в Україні;
1.5)	рік виготовлення транспортного засобу – календарна дата  виготовлення транспортного засобу (день, місяць, рік); для транспортних засобів, календарну дату виготовлення яких визначити неможливо, – 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

Стаття 2. Платники податку

	2.1. Платниками податку є юридичні та фізичні особи, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів в Україні та/або мають зареєстровані в Україні згідно із законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 3 цього розділу є об’єктами оподаткування.

Стаття 3. Об’єкти оподаткування податком 

	3.1. Транспортні засоби, які є об’єктами оподаткування податком: 
3.1.1) колісні транспортні засоби, крім:
а)  транспортних  засобів та  інших  самохідних  машин і  механізмів, що закріплені на праві оперативного управління за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, які повністю утримуються за рахунок бюджету, крім тих, що віднесені до транспортної групи, в порядку визначеному головним органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, оборони і військового будівництва;
б) транспортних  засобів та  інших  самохідних  машин і  механізмів, що закріплені на праві оперативного управління за військовими формуваннями головного органу у системі центральних органів виконавчої влади у сфері охорони громадського порядку, забезпечення громадської безпеки, безпеки дорожнього руху, які повністю утримуються за рахунок бюджету, крім тих, що віднесені до транспортної групи, в порядку визначеному таким головним органом;
в) транспортних  засобів та  інших  самохідних  машин і  механізмів, що закріплені на праві оперативного управління за підрозділами служби цивільного захисту, які повністю утримуються за рахунок бюджету, крім тих, що віднесені до транспортної групи, в порядку визначеному головним органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у сфері цивільного захисту населення;
г) транспортних засобів вантажних, самохідних, що використовуються на заводах, складах, у портах та аеропортах для перевезення вантажів на короткі відстані, – код 8709 за УКТ ЗЕД;
ґ) транспортних засобів швидкої медичної допомоги;
д) машин і механізмів для сільськогосподарських робіт – коди 8432 і 8433 за УКТ ЗЕД;
е) причепів (напівпричепів);
є) мопедів;
ж) велосипедів;
3.1.2) судна, зареєстровані у Державному судновому реєстрі України або у Судновій книзі України;
3.1.3) літаки і вертольоти, зареєстровані у Державному реєстрі цивільних повітряних суден України або у Реєстрі державних повітряних суден України, крім:
а) літаків і вертольотів Збройних Сил України;
б) літаків і вертольотів головного органу у системі центральних органів виконавчої влади з питань забезпечення реалізації державної політики у сфері цивільного захисту населення, а також органів управління та сил цивільного захисту, що виконують завдання цивільного захисту.

Стаття 4. База оподаткування податку

	4.1. База  оподаткування визначається:
	4.1.1) у колісних транспортних засобів:
а) для мотоциклів, легкових автомобілів (крім легкових автомобілів, обладнаних електродвигуном), автобусів (у тому числі мікроавтобусів), тракторів, вантажних автомобілів (у тому числі сідельних тягачів, інших спеціалізованих та спеціальних вантажних транспортних засобів)  – за об’ємом циліндрів двигуна в куб. сантиметрах;
б) для легкових автомобілів, обладнаних електродвигуном, – за потужністю двигуна в кВт;
	4.1.2) у суден:
а) для суден, обладнаних двигуном, – за потужністю двигуна в кВт;
б) для суден, які не обладнані двигуном, – за довжиною корпусу судна в сантиметрах;
	4.1.3) у літаків, вертольотів – за максимальною злітною масою.
	4.2. База оподаткування для транспортних засобів, зазначених у пункті 4.1 цієї статті, визначається окремо для кожного транспортного  засобу.

Стаття 5. Ставки податку

5.1. Ставки податку для колісних транспортних засобів:
5.1.1) для мотоциклів:
Група	Об’єм циліндрів двигуна, 
куб. сантиметрів	Ставка податку, гривень 
за 100 куб. сантиметрів об’єму циліндрів двигуна	
	від	до (включно)		
1	до 500	3	
2	501	800	5	
3	понад 800	10	
5.1.2) для легкових автомобілів (крім автомобілів, обладнаних електродвигуном): 
Група	Об’єм циліндрів двигуна, 
куб. сантиметрів	Ставка податку, гривень 
за 100 куб. сантиметрів 
об’єму циліндрів двигуна	
	від	до (включно)		
1	до 1 000	3	
2	1 001	1 500	5	
3	1501	1 800	7	
4	1801	2 500	10	
5	2 501	3 500	25	
6	3 501	4 500	45	
7	4 501	5 500	50	
8	понад 5 500	55	
5.1.3) для легкових автомобілів, обладнаних електродвигуном, – 0,5 гривень за 1 кВт потужності двигуна;
5.1.4) для автобусів, в тому числі мікроавтобусів:
Група	Об’єм циліндрів двигуна, 
куб. сантиметрів	Ставка податку, гривень 
за 100 куб. сантиметрів 
об’єму циліндрів двигуна	
1	до 6 000 (включно)	5	
2	понад 6 000	10	
5.1.5) для тракторів – 2,5 гривень за 100 куб. сантиметрів об’єму циліндрів двигуна;
5.1.6) для вантажних автомобілів:
 Група	Об’єм циліндрів двигуна, 
куб. сантиметрів	Ставка податку, гривень 
за 100 куб. сантиметрів
об’єму циліндрів двигуна	
	від	до (включно)		
1	до 8 200 	15	
2	8 201	15 000	20	
3	понад 15 000	25	

Податок з власників транспортних засобів для вантажо-пасажирських автомобілів сплачується у розмірах, установлених для вантажних автомобілів.
5.1.7) для сідельних тягачів – 15 гривень за 100 куб. сантиметрів об’єму циліндрів двигуна;
5.1.8) для автомобілів спеціального призначення – 5 гривень за 100 куб. сантиметрів об’єму циліндрів двигуна.
5.2. Ставки податку для суден:
5.2.1) для суден, які оснащені стаціонарним або підвісним двигуном (двигунами): 

Група	Потужність двигуна, кВт	Ставка податку, гривень 
за 1 кВт потужності двигуна	
1	до 55 (включно)	2,5	
2	понад 55	3	

5.2.2) для суден, які не оснащені двигуном: 
Група	Довжина корпусу судна, метрів 	Ставка податку, гривень 
за 100 сантиметрів довжини корпусу судна 	
1	до 7,5 (включно)	7	
2	понад 7,5 	14	

5.3. Ставки податку для літаків і вертольотів:
5.3.1) для літаків – 0,2 гривні за кожний кілограм максимальної злітної маси;
5.3.2) для вертольотів – 0,3 гривні за кожний кілограм максимальної злітної маси.
5.4. При першій реєстрації транспортних засобів ставки податку, встановлені пунктами 5.1-5.3 цієї статті, застосовуються:
5.4.1) для нових транспортних засобів – з коефіцієнтом 1;
5.4.2) для транспортних засобів (крім транспортних засобів, зазначених у підпунктах 5.1.3 і 5.1.5 пункту 5.1 цієї статті), які використовувались до 8 років, – з коефіцієнтом 2;
5.4.3) для транспортних засобів, зазначених у пунктах 5.2. і 5.3 цієї статті, які використовувались понад 8 років, – з коефіцієнтом 5;
5.4.4) для транспортних засобів, зазначених у пункті 5.1 цієї статті (крім, транспортних засобів, зазначених у підпунктах 5.1.3 і 5.1.5 пункту 5.1 цієї статті), які використовувались понад 8 років, – з коефіцієнтом 40.
5.5. При реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів, проходженні транспортними засобами чергового технічного огляду ставки податку, встановлені пунктами 5.1-5.3 цієї статті, застосовуються з коефіцієнтом 1.

Стаття 6. Індексація ставок податку

6.1. З 1 січня року набрання чинності цим Кодексом щороку наростаючим підсумком проводиться індексація ставок податку за формулою: 
Сі = Сб х дІ, 
де   Сі – проіндексована ставка податку у поточному році, гривень з копійками (з округленням до двох десяткових знаків після коми) за 100 куб. сантиметрів об’єму циліндрів двигуна (1 кВт потужності двигуна; 100 сантиметрів довжини; кілограмів);
Сб – базова ставка податку, гривень за 100 кубічних сантиметрів об’єму циліндрів двигуна (1 кВт потужності двигуна; 100 сантиметрів довжини; кілограмів);
дІ – добуток індексів споживчих цін (індексів інфляції) за попередні роки, починаючи з року, який передує року набрання чинності цим Кодексом,  десятковим дробом з точністю до чотирьох знаків;
І – офіційно оприлюднений індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік, у відсотках.
6.2. У разі коли індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 100 відсотків.
6.3. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) розраховується центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, а інформація про його розміри щороку до 1 лютого подається центральному органу державної податкової служби та оприлюднюється у засобах масової інформації.
6.4. Під час проведення індексації базовими вважаються ставки податку, встановлені цим розділом.

Стаття 7. Пільги щодо податку
         
          7.1. Від сплати податку звільняються: 
	7.1.1) фізичні особи, зазначені в пунктах 1 і 2 частини першої статті 14 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, статтях 4 – 11 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, статтях 6 і 8 Закону України “Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні”, а також інваліди незалежно від групи інвалідності (у тому числі діти-інваліди за поданням органів соціального захисту) – щодо одного легкового автомобіля (мотоколяски) з об’ємом циліндрів двигуна до 2500 куб. сантиметрів або одного мотоцикла з об’ємом циліндрів двигуна до 750 куб. сантиметрів чи одного човна моторного або катера з довжиною корпусу не  більш як 7,5 метра, крім морських;
	7.1.2) фізичні особи, зазначені в пунктах 3 і 4 частини першої статті 14 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, щодо одного легкового автомобіля з об’ємом циліндрів двигуна до 2500 куб. сантиметрів або одного мотоцикла з об’ємом циліндрів двигуна до 750 куб. сантиметрів чи одного човна моторного або катера з довжиною корпусу до 7,5 метра, крім морських, до їх відселення та протягом трьох років після переселення із зони гарантованого добровільного відселення чи зони посиленого радіоекологічного контролю;
	7.1.3) на 50 відсотків – фізичні особи, у власності яких перебувають легкові автомобілі з об’ємом циліндрів двигуна до 2500 куб. сантиметрів та вантажні автомобілі з об’ємом циліндрів двигуна до 6001 куб. сантиметрів, взяті на облік в Україні до 1990 року включно, – щодо одного із зазначених автомобілів; 
	7.1.4) на 50 відсотків – сільськогосподарські підприємства за трактори колісні (крім сідельних тягачів) та вантажні автомобілі;
          7.1.5) державні підприємства “Міжнародний дитячий центр “Артек” і “Український дитячий центр “Молода гвардія” – за автобуси, в тому числі мікроавтобуси.
	7.2. Пільги, визначені цією статтею, не поширюються на транспортні засоби, які вперше реєструються в Україні, крім легкових автомобілів для інвалідів з об’ємом циліндрів двигуна до 2500 куб. сантиметрів, що придбані за рахунок коштів державного чи місцевих бюджетів та/або безоплатно передані інвалідам відповідно до законодавства України. 
	7.3. Органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень мають право приймати рішення щодо звільнення від сплати податку осіб, які мають посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, щодо одного легкового автомобіля з об’ємом циліндрів двигуна до 2500 куб. сантиметрів або одного вантажного автомобіля з об’ємом циліндрів двигуна до 6001 куб. сантиметрів на одну особу, крім транспортних засобів, які вперше реєструються в Україні.

Стаття 8. Податковий період

8.1. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Стаття 9. Строк сплати податку 

9.1. Податок сплачується:
9.1.1) фізичними особами – перед проведенням першої реєстрації транспортного засобу, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед черговим технічним оглядом транспортних засобів щороку або один раз на два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд;
9.1.2) юридичними особами – щокварталу рівними частинами (від річної суми податку, зазначеної у поданому до органу державної податкової служби розрахунку) до 15 числа місяця, що настає за звітним кварталом.
9.2. За придбані протягом року юридичними особами транспортні засоби, крім тих, що вперше реєструються в Україні, податок сплачується перед їх реєстрацією за місяці, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу. За транспортні засоби, які вперше реєструються в Україні, податок сплачується за весь рік перед їх першою реєстрацією. Розрахунок суми податку за такі транспортні засоби в десятиденний строк після їх реєстрації подається до відповідного органу державної податкової служби з обов’язковим наданням копій реєстраційних документів, завірених відповідним уповноваженим державним органом України, який проводив таку реєстрацію.

Стаття 10. Порядок обчислення і сплати податку

10.1. Сума  податку обчислюється стосовно кожного транспортного засобу як  добуток  відповідної бази  оподаткування, ставки (проіндексованої ставки) податку та відповідного коефіцієнту, зазначеного у пунктах 5.4 і 5.5 статті 5 цього розділу.
10.2. Податок сплачується за місцем реєстрації транспортних засобів.
10.3. Фізичними особами податок сплачується за ставками, які діють на день сплати.
10.4. Юридичними особами податок обчислюється самостійно на підставі даних про кількість зареєстрованих транспортних засобів станом на 1 січня поточного року. 	
Юридичні особи у строки, визначені цим Кодексом для річного звітного періоду, подають відповідному органу державної податкової служби за місцем свого знаходження та за місцем реєстрації транспортного засобу розрахунок суми податку на транспортні засоби на поточний рік за формою, затвердженою центральним органом державної податкової служби.
10.5. У разі викрадення транспортного засобу податок його власником не сплачується з місяця, що настає за тим, в якому транспортний засіб викрадено, якщо факт викрадення підтверджується відповідними документами уповноважених державних органів України, якими порушено відповідну кримінальну справу.
У разі повернення уповноваженими державними органами України викраденого транспортного засобу його власнику податок за такий транспортний засіб сплачується з місяця, в якому транспортний засіб було повернено. 
10.6. У разі передачі власником транспортного засобу права на користування ним іншій особі відповідно до укладеного в письмовій формі договору найму (оренди, лізингу) або доручення податок сплачується такою особою за місцем реєстрації транспортного засобу від імені власника такого транспортного засобу.
10.7. За транспортні засоби, придбані протягом року, крім тих, що вперше реєструються в Україні, податок сплачується пропорційно кількості місяців, що залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу. За транспортні засоби, зняті протягом року з реєстрації (перереєстровані), податок сплачується за кількість місяців поточного року, протягом яких транспортний засіб був у власності фізичної особи, включаючи місяць зняття з реєстрації (перереєстрації).
10.8. За транспортні засоби, зняті юридичними особами протягом року з реєстрації (перереєстровані), здійснюється перерахунок розміру податку у бік його зменшення, крім податку, сплаченого при першій реєстрації в Україні. Розмір податку перераховується після зняття їх з реєстрації (перереєстрації) за місяці, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, що настає за тим, в якому транспортний засіб знято з реєстрації (перереєстровано).
10.9. Платники податку зобов’язані при першій реєстрації в Україні, реєстрації, перереєстрації, знятті з обліку або черговому технічному огляді транспортних засобів пред’являти квитанції або платіжні доручення про сплату податку з написом установи банку про таку сплату, а платники, звільнені від сплати податку, – відповідний документ, що дає право на користування такими пільгами.
	10.10. У разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право на користування пільгами, перша реєстрація в Україні, реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку і черговий технічний огляд транспортних засобів не проводяться.
10.11. У разі виявлення юридичних чи фізичних осіб, які не сплачували податок, такі особи зобов’язані сплатити його не більш як за три попередні роки. Перерахування неправильно сплаченого податку здійснюється не більш як за три попередні роки.
10.12. Органи, що проводять державну реєстрацію транспортних засобів, зобов’язані повідомляти органи державної податкової служби про транспортні засоби, зареєстровані або зняті з реєстрації, а також про осіб, на яких вони зареєстровані. Форма та порядок подання інформації затверджуються центральним органом державної податкової служби за погодженням відповідного центрального  органу, який реалізує державну політику у сфері безпеки дорожнього руху і державної реєстрації транспортних засобів.

Розділ VIII. Екологічний податок

Стаття 1. Визначення термінів 

У цьому розділі наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:
1.1) податок, оподаткування, платник податку – екологічний податок, оподаткування екологічним податком, платник екологічного податку;
1.2) екологічний податок – загальнодержавний обов’язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об’єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками,  фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 1 квітня 2009 року;
1.3) розміщення відходів – зберігання (тимчасове розміщення до утилізації чи видалення) та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), на використання яких отримано дозвіл спеціально уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами;
1.4.) пункт продажу палива - стаціонарна, малогабаритна і пересувна автозаправна станція, заправний пункт, який здійснює торгівлю (оптову та/або роздрібну) нафтопродуктами, скрапленим та стиснутим газом.

Стаття 2. Платники податку

2.1. Платниками податку є суб’єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні, громадські та інші підприємства, установи і організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються: 
2.1.1) викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення;
2.1.2) скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об'єкти;
2.1.3) розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини;
2.1.4) утворення радіоактивних відходів (включаючи вже накопичені);
2.1.5) тимчасове зберігання радіоактивних відходів їх виробниками понад установлений особливими умовами ліцензії строк. 
2.2. Платниками податку є суб’єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність бюджетні, громадські та інші підприємства, установи і організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферу пересувними джерелами забруднення у разі використання ними палива.
2.3. Не є платниками податку за утворення радіоактивних відходів (включаючи вже накопичені) суб’єкти діяльності у сфері використання ядерної енергії, які: 
2.3.1) до останнього календарного дня (включно) звітного кварталу, у якому придбано джерело іонізуючого випромінювання, уклали договір щодо повернення відпрацьованого закритого джерела іонізуючого випромінювання до підприємства-виробника або до підприємства-постачальника такого джерела; 
2.3.2) здійснюють поводження з радіоактивними відходами, що утворилися внаслідок Чорнобильської катастрофи, в частині діяльності, пов'язаної з такими відходами.
2.4. Не є платниками податку, що справляється за тимчасове зберігання радіоактивних відходів їх виробниками понад установлений особливими умовами ліцензії строк спеціалізовані суб'єкти господарювання, основною діяльністю яких є довгострокове зберігання та захоронення радіоактивних відходів.
2.5 Не є платниками податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об’єктах суб’єкти господарювання, які мають ліцензію на збирання і заготівлю відходів як вторинної сировини, провадять статутну діяльність із збирання і заготівлі таких відходів, що розміщуються на власних територіях (об’єктах), та надають послуги у цій сфері.

Стаття 3. Податкові агенти

3.1. Податок, що справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин пересувними джерелами забруднення у разі використання палива, утримується і сплачується до бюджету податковими агентами під час реалізації такого палива.
3.2. До податкових агентів належать суб’єкти господарювання, які:
3.2.1) здійснюють оптову торгівлю паливом;
3.2.2) здійснюють роздрібну торгівлю паливом (крім тих, які реалізують паливо, придбане у суб’єктів господарювання, зазначених у підпункті 3.2.1 пункту 3.2 цієї статті).

Стаття 4. Об’єкт та база оподаткування

4.1. Об’єктом та базою оподаткування є:
4.1.1) обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами;
4.1.2) обсяги та види забруднюючих речовин, які скидаються безпосередньо у водні об’єкти;
4.1.3) обсяги та класи відходів, що розміщуються у спеціально відведених для цього місцях чи на об’єктах протягом звітного кварталу, крім обсягів та видів (класів) окремих відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об’єктах) суб’єктів господарювання, які мають ліцензію на збирання і заготівлю окремих видів відходів як вторинної сировини і провадять статутну діяльність із збирання і заготівлі таких відходів;
4.1.4) обсяги та види палива, реалізованого податковими агентами;
4.1.5) обсяги та категорія радіоактивних відходів, що утворюються внаслідок діяльності суб’єктів господарювання та/або тимчасово зберігаються їх виробниками понад установлений особливими умовами ліцензії строк.

Стаття 5.	Ставки податку за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення 
	
5.1. Ставки податку за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення: 
Клас небезпечності	Ставка податку, гривень за тонну	
I	8733	
II	2000	
III	298	
IV	69	
5.2. Для забруднюючих речовин (сполук), які не увійшли до пункту 5.1 цієї статті та на які не встановлено клас небезпечності (крім двоокису вуглецю), ставки податку застосовуються залежно від установлених орієнтовно-безпечних рівнів впливу таких речовин (сполук):
Орієнтовно-безпечний рівень 
впливу сполук (міліграмів на куб. метр)	Ставка податку, гривень за тонну	
Менше 0,0001 	367612	
0,0001 – 0,001 (включно) 	31497	
0,001 – 0,01 (включно) 	4351	
0,01 – 0,1 (включно) 	1221	
0,1 – більше 10 	46	
5.3. Ставка податку за викиди двоокису вуглецю становить 0,2 гривні за 1 тонну.
5.4. Для забруднюючих речовин, на які не встановлено клас небезпечності та орієнтовно-безпечний рівень впливу (крім двоокису вуглецю), ставки податку встановлюються як за викиди забруднюючих речовин I класу небезпечності згідно з пунктом 5.1 цієї статті. 

5.5. За викиди забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, які розташовані в адміністративних межах населених пунктів, ставки податку, зазначені у пунктах 5.1-5.4 цієї статті, збільшуються у два рази.

Стаття 6. Ставки податку за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин пересувними джерелами забруднення  

6.1. Ставки податку за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин пересувними джерелами забруднення у разі використання палива:
Вид палива	Ставка податку, 
гривень за тонну	
Бензин неетилований	68	
Бензин сумішевий	56	
Зріджений нафтовий газ 	92	
Дизельне біопаливо	58	
Дизельне пальне 	92	
Мазут 	68	
Стиснений природний газ 	46	
Бензин авіаційний 	47	
Гас	58	

Стаття 7.	Ставки податку за скиди забруднюючих речовин у водні об’єкти	

7.1. Ставки податку за скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти:
Гранично допустима концентрація 
забруднюючих речовин 
(міліграмів на літр)	Ставка податку, 
гривень за тонну	
до 0,001 (включно)	84033	
0,001 – 0,1 (включно) 	60928	
0,1 – 1 (включно) 	10504	
1 – 10 (включно)	1069	
понад 10 	214	
7.2. За скиди забруднюючих речовин, на які не встановлено гранично допустиму концентрацію або орієнтовно-безпечний рівень впливу (крім завислих речовин, сульфатів і хлоридів), застосовуються ставки податку за найменшою величиною гранично допустимої концентрації, наведеної у пункті 7.1 цієї статті.
Для завислих речовин, сульфатів і хлоридів ставка податку становить 15,3 гривень за тонну.
7.3. За скиди забруднюючих речовин у ставки, озера та інші непроточні об’єкти ставки податку, зазначені у пунктах 7.1-7.2 цієї статті, збільшуються у 1,5 раза.
7.4. За скиди забруднюючих речовин у ділянки озер або річок, які розташовані в адміністративних межах населеного пункту, ставки податку, зазначені у пунктах 7.1-7.2 цієї статті, збільшуються у 1,8 раза.
7.5. Ліміти скидів у водні об’єкти загальнодержавного значення для первинних водокористувачів визначаються у дозволах на спеціальне водокористування, які видають територіальні органи головного органу у системі центральних органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.
7.6. Ліміти скидів забруднюючих речовин у водні об'єкти місцевого значення для первинних водокористувачів визначаються у дозволах на спеціальне водокористування, які видаються місцевими державними адміністраціями, а в містах обласного значення - виконавчими органами рад за поданням територіальних органів головного органу в системі центральних органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.
7.7. Обсяги скидів, пов'язаних з проведенням планового ремонту каналізаційних мереж і споруд, включаються до загального ліміту скидів. Обсяги та умови здійснення таких скидів погоджуються з територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Податок, який справляється за ці скиди, нараховується як за скиди, що проводяться в межах установлених лімітів.
7.8. У разі перевищення погодженого обсягу скидів, пов'язаних із плановим ремонтом каналізаційних мереж і споруд, порушення умов їх здійснення, податок обчислюється як за понадлімітні скиди, а збитки, заподіяні навколишньому природному середовищу, відшкодовуються в установленому законодавством порядку.

Стаття 8. Ставки податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об’єктах

8.1. Ставки податку за розміщення окремих видів надзвичайно небезпечних відходів:
8.1.1) обладнання та приладів, що містять ртуть, елементи з іонізуючим випромінюванням, – 431 гривня за одиницю;
8.1.2) люмінесцентних ламп – 7,5 гривні за одиницю. 
8.2. Ставки податку за розміщення відходів, які встановлюються залежно від класу небезпеки та рівня небезпечності відходів:
Клас небезпеки відходів	Рівень небезпечності відходів 	Ставка податку, 
гривень за тонну	
I	надзвичайно небезпечні	568	
II	високонебезпечні	125	
III	помірно небезпечні	41	
IV	малонебезпечні	12,5	
	малонебезпечні нетоксичні відходи гірничодобувної промисловості	0,5	
8.3. За розміщення відходів, на які не встановлено клас небезпеки, застосовується ставка податку, встановлена за розміщення відходів I класу небезпеки.
8.4. За розміщення відходів на звалищах, які не забезпечують повного виключення забруднення атмосферного повітря або водних об’єктів, ставки податку, зазначені у пунктах 8.1-8.3 цієї статті, збільшуються у три рази.
8.5. Коефіцієнт до ставок податку, який встановлюється залежно від місця (зони) розміщення відходів у навколишньому природному середовищі:
Місце (зона) розміщення відходів	Коефіцієнт	
В адміністративних межах населеного пункту 	5	
На відстані менш як 3 км від адміністративних меж найближчого населеного пункту 	3	
На відстані від 3 км до 5 км від адміністративних меж найближчого населеного пункту	2	
На відстані більш як 5 км від адміністративних меж найближчого населеного пункту	1	
8.6. Ліміти розміщення відходів визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стаття 9. Ставки податку за утворення радіоактивних відходів (включаючи вже накопичені) та/або тимчасове зберігання радіоактивних відходів їх виробниками понад установлений особливими умовами ліцензії строк 

9.1.  Ставка податку за утворення радіоактивних відходів виробниками електричної енергії – експлуатуючими організаціями ядерних установок (атомних електростанцій) становить 0,0063 гривні у розрахунку на 1 кВт·год виробленої електричної енергії.
9.2. Ставки податку за тимчасове зберігання радіоактивних відходів їх виробниками понад установлений особливими умовами ліцензії строк:
Категорія відходів	Ставка податку 
за тимчасове зберігання радіоактивних відходів, 
грн. за метр кубічний	Ставка податку за тимчасове зберігання радіоактивних відходів, представлених у вигляді джерел іонізуючого випромінювання, грн. за сантиметр кубічний	
Високоактивні 	300 000	10 000	
Середньоактивні
та низькоактивні 	5 600	2 000	
9.3. Коригуючий коефіцієнт, який встановлюється для експлуатуючих організацій ядерних установок (атомних електростанцій) залежно від активності радіоактивних відходів:
Категорія відходів	Коефіцієнт	
Високоактивні	50	
Середньоактивні та низькоактивні	2	

Стаття 10. Індексація ставок податку

10.1. З 1 січня року, що настає за роком набрання чинності цим Кодексом, щороку наростаючим підсумком проводиться індексація ставок податку за формулою: 
Сі = Сб х дІ, 
де   Сі – проіндексована ставка податку в поточному році, гривень з копійками (з округленням до двох десяткових знаків після коми) за 1 тонну  (1 куб. метр, 1 куб. сантиметр, 1 кВт·год, одиницю);
Сб – базова ставка податку, гривень за 1 тонну (1 куб. метр, 1 куб. сантиметр, 1 кВт·год, одиницю);
дІ – добуток індексів споживчих цін (індексів інфляції) за попередні роки починаючи з року набрання чинності цим Кодексом, а для нововведених ставок податку – починаючи з року їх введення, десятковим дробом з точністю до чотирьох знаків;
І – офіційно оприлюднений індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік, у відсотках.
10.2. У разі коли індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням   100 відсотків.
10.3. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) розраховується центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, а інформація про його розміри щороку до          1 лютого подається центральному органу державної податкової служби та оприлюднюється у засобах масової інформації.
10.4. Під час проведення індексації базовими вважаються ставки податку, встановлені цим розділом, а для нововведених ставок – на 31 грудня року їх введення.

Стаття 11. Порядок обчислення податку 

11.1. Суми податку обчислюються платниками податку, крім тих, які визначені пунктом 2.2. статті 2 цього розділу, та податковими агентами самостійно щокварталу.
11.2. У разі, якщо під час провадження господарської діяльності платником податку здійснюються різні види забруднення навколишнього природного середовища та/або забруднення різними видами забруднюючих речовин, такий платник зобов'язаний визначати суму податку окремо за кожним видом забруднення та/або за кожним видом забруднюючих речовин.
11.3. У разі невиконання заходів щодо скорочення викидів, скидів забруднюючих речовин та розміщення відходів у встановлений строк у перший рік такого невиконання до ставок податку застосовується коефіцієнт 2, який у разі подальшого невиконання таких заходів щороку збільшується на 20 відсотків.
11.4. У разі відсутності у платника податку затверджених у встановленому порядку лімітів скидів та розміщення відходів чи здійснення понадлімітних обсягів скидів та розміщення відходів податок обчислюється в установленому порядку у десятикратному розмірі. 
11.5. Суми податку, який справляється за викиди стаціонарними джерелами забруднення (Пвс), обчислюються платниками податку самостійно щокварталу наростаючим підсумком з початку звітного року, виходячи з фактичних обсягів викидів, ставок (проіндексованих ставок) податку та коригуючого коефіцієнта за формулою: 
           п
Пвс = ∑ (Мі х Нпі х Кнас), 
              і = 1
де Мі - фактичний обсяг викиду і-тої забруднюючої речовини в тоннах (т); 
Нпі - ставки (проіндексовані ставки) податку в поточному році за тонну і-тої забруднюючої речовини, у гривнях з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) (грн. коп./т), які обчислюються за формулою, наведеною у пункті 10.1. статті 10 цього розділу;
Кнас – коефіцієнт, що дорівнює 2 і застосовується у разі викиду забруднюючих речовин в адміністративних межах населених пунктів. 
11.6. Суми податку, який справляється за викиди пересувними джерелами забруднення (Пвп), обчислюються податковими агентами самостійно щокварталу наростаючим підсумком з початку звітного року виходячи з кількості фактично реалізованого палива та ставок (проіндексованих ставок) податку за формулою: 
           п
Пвп = ∑ Мі х Нпі, 
          і = 1 
де Мі - кількість фактично реалізованого палива і-того виду, у тоннах (т); 
Нпі - ставки (проіндексовані ставки) податку в поточному році за тонну і-того виду палива, у гривнях з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) (грн. коп./т), які обчислюються за формулою, наведеною у пункті 10.1 статті 10 цього розділу.
11.7. Суми податку, який справляється за скиди (Пс), обчислюються платниками самостійно щокварталу наростаючим підсумком з початку звітного року на підставі затверджених лімітів виходячи з фактичних обсягів скидів, ставок (проіндексованих ставок) податку та коригуючих коефіцієнтів за формулою:
          п 
Пс = ∑ (Млі х Нпі х (Кос х Кнас) + (Мпі х Нпі х(Кос х Кнас) х Кп), 
            i = 1 
де Млі - обсяг скиду і-тої забруднюючої речовини в межах ліміту в тоннах (т); 
Мпі - обсяг понадлімітного скиду (різниця між обсягом фактичного скиду і ліміту) і-тої забруднюючої речовини, у тоннах (т); 
Нпі - ставки (проіндексовані ставки) податку в поточному році за тонну і-того виду забруднюючої речовини, у гривнях з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) (грн. коп./т), які обчислюються за формулою, наведеною у пункті 10.1 статті 10 цього розділу;
Кос - коефіцієнт, що дорівнює 1,5 і застосовується у разі скидання забруднюючих речовин у ставки, озера (у іншому випадку коефіцієнт дорівнює 1); 
Кнас - коефіцієнт, що дорівнює 1,8 і застосовується у разі скидання забруднюючих речовин у ділянки озер або річок, які розташовані в адміністративних межах населеного пункту (в іншому випадку коефіцієнт дорівнює 1);
Кп - коефіцієнт кратності податку, який застосовується у разі відсутності затверджених у встановленому порядку лімітів скидів чи здійснення понадлімітних обсягів скидів забруднюючих речовин.
11.8. Суми податку, який справляється за розміщення відходів (Прв), обчислюються платниками самостійно щокварталу наростаючим підсумком з початку звітного року на підставі затверджених лімітів виходячи з фактичних обсягів розміщення відходів, ставок (проіндексованих ставок) податку та коригуючих коефіцієнтів за формулою:
           п
Прв = ∑ (Нпі х Млі х Кт х Ко) + (Кп х Нпі х Мпі х Кт х Ко),
              і = 1 
де Млі - обсяг відходів і-того виду в межах ліміту (згідно з дозволами на розміщення), у тоннах (т); 
Мпі - обсяг понадлімітного розміщення відходів (різниця між обсягом фактичного розміщення відходів і лімітом) і-того виду, в тоннах (т); 
Нпі - ставки (проіндексовані ставки) податку в поточному році за тонну і-того виду відходів, у гривнях з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) (грн. коп./т), які обчислюються за формулою, наведеною у пункті 10.1 статті 10 цього розділу;
Кт - коригуючий коефіцієнт, який враховує розташування місця розміщення відходів, наведено у пункті 8.5 статті 8 цього розділу;
Ко - коригуючий коефіцієнт, що дорівнює 3 і застосовується у разі розміщення відходів на звалищах, які не забезпечують повного виключення забруднення атмосферного повітря або водних об’єктів;
Кп - коефіцієнт кратності податку, який застосовується у разі відсутності затверджених у встановленому порядку лімітів на утворення та розміщення відходів чи здійснення понадлімітних обсягів розміщення відходів.
11.9. Суми податку, який справляється за утворення радіоактивних відходів (включаючи вже накопичені), обчислюються платниками податку- експлуатуючими організаціями (операторами) атомних електростанцій самостійно щокварталу на основі показників виробництва електричної енергії, ставки (проіндексованої ставки) податку, а також пропорційно обсягу та активності радіоактивних відходів виходячи з фактичного об'єму радіоактивних відходів, утворених за базовий податковий (звітний) період, календарний квартал, і з фактичного об’єму радіоактивних відходів, накопичених до 1 квітня 2009 року, та коригуючого коефіцієнта за формулою:
АЕС = On х Н + (рнс х С1нс х V1нс + рв х С1в х V1в) + 1/32 (рнс х С2нс х V2нс + рв х С2в х V2в),
де АЕС - сума податку, який справляється за утворення радіоактивних відходів (включаючи вже накопичені) експлуатуючими організаціями (операторами) атомних електростанцій, обчислена за базовий податковий (звітний) період, календарний квартал, гривень з копійками; 
On - фактичний обсяг електричної енергії, виробленої за базовий податковий (звітний) період, календарний квартал експлуатуючими організаціями (операторами) атомних електростанцій, кВт·год; 
Н – ставка (проіндексована ставка, обчислена за формулою, наведеною у пункті 10.1 статті 10 цього розділу) податку, який справляється за електричну енергію, вироблену експлуатуючими організаціями (операторами) атомних електростанцій, що переглядається у разі потреби один раз на рік, наведена у пункті 9.1 статті 9 цього розділу, гривень за 1 кВт·год;
1/32 - коефіцієнт реструктуризації податку за накопичені до 1 квітня 2009 року радіоактивні відходи (коефіцієнт діє з 1 квітня 2011 року до 1 квітня 2019 року, протягом іншого періоду дорівнює 0); 
рв - коригуючий коефіцієнт для високоактивних відходів, наведений у пункті 9.3 статті 9 цього розділу;
рнс - коригуючий коефіцієнт для середньоактивних та низькоактивних відходів, наведений у пункті 9.3 статті 9 цього розділу;
С1нс - собівартість зберігання 1 куб. метра (1 куб. сантиметра радіоактивних відходів, представлених у вигляді джерел іонізуючого випромінювання) низькоактивних і середньоактивних радіоактивних відходів, утворених їх виробниками за базовий податковий (звітний) період, гривень з копійками; 
С1в - собівартість зберігання 1 куб. метра (1 куб. сантиметра радіоактивних відходів, представлених у вигляді джерел іонізуючого випромінювання) високоактивних радіоактивних відходів, утворених їх виробниками за базовий податковий (звітний) період, гривень з копійками; 
С2нс - собівартість зберігання 1 куб. метра (1 куб. сантиметра радіоактивних відходів, представлених у вигляді джерел іонізуючого випромінювання) низькоактивних і середньоактивних радіоактивних відходів, накопичених їх виробниками до 1 квітня 2009 року, гривень з копійками; 
С2в - собівартість зберігання 1 куб. метра (1 куб. сантиметра радіоактивних відходів, представлених у вигляді джерел іонізуючого випромінювання) високоактивних радіоактивних відходів, накопичених їх виробниками до 1 квітня 2009 року, гривень з копійками; 
V1нс - фактичний об'єм низькоактивних і середньоактивних радіоактивних відходів, прийнятих до сховища експлуатуючих організацій (оператора) атомних електростанцій за базовий податковий (звітний) період, календарний квартал, куб. метрів (куб. сантиметрів - для радіоактивних відходів, представлених у вигляді джерел іонізуючого випромінювання); 
V1в - фактичний об'єм високоактивних радіоактивних відходів, прийнятих до сховища експлуатуючих організацій (оператора) атомних електростанцій за базовий податковий (звітний) період, календарний квартал, куб. метрів (куб. сантиметрів - для радіоактивних відходів, представлених у вигляді джерел іонізуючого випромінювання); 
V2нс - фактичний об'єм низькоактивних і середньоактивних радіоактивних відходів, накопичених у сховищах експлуатуючих організацій (операторів) атомних електростанцій до 1 квітня 2009 року, куб. метрів (куб. сантиметрів - для радіоактивних відходів, представлених у вигляді джерел іонізуючого випромінювання); 
V2в - фактичний об'єм високоактивних радіоактивних відходів, накопичених у сховищах експлуатуючих організацій (операторів) атомних електростанцій до 1 квітня 2009 року, куб. метрів (куб. сантиметрів - для радіоактивних відходів, представлених у вигляді джерел іонізуючого випромінювання). 
Інші платники податку - суб'єкти діяльності у сфері використання ядерної енергії обчислюють суми податку, що справляється за утворення радіоактивних відходів їх виробниками, пропорційно обсягу та активності радіоактивних матеріалів щокварталу, що сплачується у загальному розмірі 10 відсотків вартості (без урахування податку на додану вартість) кожного джерела іонізуючого випромінювання, яка визначається з дати придбання (купівлі-продажу) цього джерела. Вартість здавання накопичених до 1 квітня 2009 року радіоактивних відходів для таких суб’єктів визначається за договорами між виробниками радіоактивних відходів і спеціалізованими підприємствами з поводження з радіоактивними відходами. 
11.10. Суми податку, який справляється за тимчасове зберігання радіоактивних відходів їх виробниками понад установлений строк, обчислюються платниками податку - виробниками радіоактивних відходів самостійно щокварталу на підставі ставок (проіндексованих ставок) податку, наведених у пункті 9.2 статті 9 цього розділу, та пропорційно до строку зберігання таких відходів понад установлений строк за формулою: 
S зберігання = N х V х T зберігання, 
де S зберігання - сума податку, який справляється за тимчасове зберігання радіоактивних відходів їх виробниками понад установлений строк, обчислена за базовий податковий (звітний) період, календарний квартал, гривень з копійками; 
N – ставка (проіндексована ставка, обчислена за формулою, наведеною у пункті 10.1 статті 10 цього розділу) податку, який справляється за тимчасове зберігання радіоактивних відходів їх виробниками понад установлений особливими умовами ліцензії строк, наведена у пункті 9.2 статті 9 цього розділу; 
V - фактичний об'єм радіоактивних відходів, які зберігаються у виробника таких відходів понад установлений особливими умовами ліцензії строк, куб. метрів (куб. сантиметрів - для радіоактивних відходів, представлених у вигляді джерел іонізуючого випромінювання); 
T зберігання - кількість повних календарних кварталів, протягом яких радіоактивні відходи зберігаються понад установлений особливими умовами ліцензії строк. 

Стаття 12. Порядок подання податкової звітності та сплати податку

12.1. Звітний податковий період дорівнює календарному кварталу.
12.2. Платники податку, крім тих, які визначені пунктом 2.2. статті 2 цього розділу, та податкові агенти складають податкові декларації  за формою, затвердженою центральним органом державної податкової служби, подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до органів державної податкової служби та сплачують податок протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації:
12.2.1) за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами, скиди забруднюючих речовин у водні об’єкти, розміщення протягом звітного кварталу відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об’єктах – за місцем розміщення стаціонарних джерел, спеціально відведених для цього місць чи об’єктів;
12.2.2) за паливо, реалізоване податковими агентами, – за місцем знаходження пунктів продажу палива;
12.2.3) за утворення радіоактивних відходів та тимчасове зберігання радіоактивних відходів понад установлений особливими умовами ліцензії строк – за місцем перебування платника на податковому обліку в органах державної податкової служби.
12.3. Платники податку подають органам державної податкової служби копії дозволів із встановленими лімітами на спеціальне водокористування та розміщення відходів одночасно з податковими деклараціями за податковий (звітний) період, у якому починають діяти такі дозволи.
У разі отримання переоформлених (переглянутих) дозволів (лімітів) платники податку подають органам державної податкової служби копії переоформлених (переглянутих) дозволів (лімітів) одночасно з податковими деклараціями за податковий (звітний) період, у якому починають діяти такі дозволи (ліміти).
12.4. Річна податкова декларація подається до органів державної податкової служби з попереднім погодженням з територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища в частині застосування коригуючих коефіцієнтів та затверджених лімітів скидів забруднюючих речовин у водні об’єкти та розміщення відходів.
12.5. Орган виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальні органи центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища повинні до 1 лютого подавати органу державної податкової служби за місцезнаходженням джерел забруднення та місцем розташування спеціально відведених для розміщення відходів місць чи об’єктів перелік платників, які не виконали у звітному податковому році заходи щодо скорочення викидів, скидів забруднюючих речовин та розміщення відходів із зазначенням строків виконання цих заходів.
12.6. Орган виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальні органи центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища до 1 грудня року, що передує звітному, подають до органів державної податкової служби переліки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців, яким в установленому порядку видано дозволи на викиди, спеціальне водокористування та розміщення відходів, а також направляють інформацію про внесення змін до переліку до 30 числа місяця, що настає за кварталом, у якому вони відбулися.
12.7. Орган виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, спеціальні підрозділи центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища подають до органів державної податкової служби перелік підприємств, установ, організацій, у яких при перевірці виявлені факти викидів, скидів, розміщення відходів без відповідних дозволів і перевищення лімітів на скиди та розміщення відходів щоквартально до 25 числа місяця, наступного за звітним кварталом.
12.8. Територіальні органи центрального органу виконавчої влади у сфері використання ядерної енергії, забезпечення додержання вимог ядерної та радіаційної безпеки, до 1 грудня року, що передує звітному, подають до органів державної податкової служби переліки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - суб’єктів діяльності у сфері використання ядерної енергії, у результаті діяльності яких утворилися, утворюються або можуть утворитися радіоактивні відходи та які тимчасово зберігають такі відходи понад установлений строк, а також направляють інформацію про внесення змін до переліку до 30 числа місяця, що настає за кварталом, у якому вони відбулися.
12.9.  Платники податку, крім тих, які визначені пунктом 2.2. статті 2 цього розділу, та податкові агенти перераховують суми податку, що справляється за викиди, скиди забруднюючих речовин та розміщення відходів, одним платіжним дорученням на рахунки, відкриті в територіальних органах Державного казначейства, які здійснюють розподіл цих коштів у співвідношенні, визначеному законом.
12.10. Платники податку, який справляється за утворення радіоактивних відходів (включаючи вже накопичені) та тимчасове зберігання радіоактивних відходів їх виробниками, перераховують суми податку на спеціальний рахунок, який відкривається у Державному казначействі для  обліку коштів, що надходять для формування Державного фонду поводження з радіоактивними відходами та мають постійне (багаторічне) бюджетне призначення. Зазначений спеціальний рахунок призначено для здійснення розрахунково-касових операцій, пов'язаних із фінансуванням заходів Загальнодержавної цільової екологічної програми поводження з радіоактивними відходами. За рішенням платника податку сума податку може сплачуватись щомісяця в розмірі однієї третьої частини планового обсягу за квартал із перерахунком за результатами базового податкового (звітного) періоду.
12.11. Звітність про фактичні обсяги радіоактивних відходів, утворених за базовий податковий (звітний) період, календарний квартал (включаючи вже накопичені до 1 квітня 2009 року), та фактичні обсяги радіоактивних відходів, які зберігаються у виробника таких відходів понад установлений особливими умовами ліцензії строк, погоджується територіальними закладами державної санітарно-епідеміологічної служби Міністерства охорони здоров’я України та територіальними органами центрального органу виконавчої влади у сфері використання ядерної енергії, забезпечення додержання вимог ядерної та радіаційної безпеки. Вимоги щодо строків подання та змісту зазначеної звітності встановлюються особливими умовами ліцензії. Копії звітності подаються платниками податків разом з податковою декларацією податку.
12.12. Якщо місце подання податкових декларацій не збігається з місцем перебування на податковому обліку підприємства, установи, організації, громадянина - суб'єкта підприємницької діяльності, яким в установленому порядку видано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, спеціальне водокористування та розміщення відходів, до органу державної податкової служби, в якому такі підприємство, установа, організація, громадянин - суб’єкт підприємницької діяльності перебувають на обліку, подаються протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, копії відповідних податкових декларацій.
12.13. Якщо платник податку з початку звітного року не планує здійснення викидів, скидів забруднюючих речовин, розміщення відходів, утворення радіоактивних відходів протягом звітного року, то такий платник податку повинен повідомити про це відповідний орган державної податкової служби за місцем розташування джерел забруднення та скласти заяву про відсутність у нього у звітному році об'єкта обчислення екологічного податку. В іншому випадку платник податку зобов’язаний подавати податкові декларації відповідно до цієї статті Кодексу.
12.14. У разі якщо:
12.14.1) платник податку має кілька стаціонарних джерел забруднення або спеціально відведених для розміщення відходів місць чи об’єктів на території кількох сільських, селищних або міських рад (коди згідно з Класифікатором об'єктів адміністративно-територіального устрою України (КОАТУУ) різні), то такий платник податку зобов'язаний подати до відповідного органу державної податкової служби за місцем розташування стаціонарного джерела забруднення або спеціально відведених для розміщення відходів місць чи об'єктів податкову декларацію щодо кожного стаціонарного джерела забруднення або спеціально відведеного для розміщення відходів місця чи об'єкта окремо;
12.14.2) платник податку має кілька стаціонарних джерел забруднення або спеціально відведених для розміщення відходів місць чи об’єктів на території однієї сільської, селищної або міської ради (код згідно з Класифікатором об’єктів адміністративно-територіального устрою України (КОАТУУ) один і той самий), то такий платник податку може подавати до відповідного органу державної податкової служби одну податкову декларацію податку за такі джерела забруднення;
12.14.3) платник податку перебуває на податковому обліку в місті з районним поділом, то такий платник може подавати одну податкову декларацію за викиди, скиди усіма своїми джерелами забруднення та/або розміщення відходів, якщо ці джерела та/або спеціально відведені місця для розміщення відходів розташовані на території вказаного міста (зазначається код згідно з Класифікатором об’єктів адміністративно-територіального устрою України (КОАТУУ)), за місцем перебування платника податку на податковому обліку (міської ради).
12.15. Контроль за дотриманням лімітів скидів та розміщення відходів здійснюється Держекоінспекцією, органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, спеціальними підрозділами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.
Контроль за тимчасовим зберіганням радіоактивних відходів їх виробниками понад установлений особливими умовами ліцензії строк здійснюється органами центрального органу виконавчої влади у сфері використання ядерної енергії, забезпечення додержання вимог ядерної та радіаційної безпеки та державної санітарно-епідеміологічної служби Міністерства охорони здоров’я України.
12.16. Органи державної податкової служби залучають, за попереднім погодженням, працівників органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим та спеціальних підрозділів центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.
Органи державної податкової служби залучають за попереднім узгодженням територіальні заклади державної санітарно-епідеміологічної служби та територіальні органи центрального органу виконавчої влади у сфері використання ядерної енергії, забезпечення додержання вимог ядерної та радіаційної безпеки для перевірки правильності визначення платниками фактичних обсягів радіоактивних відходів.

Розділ ІХ. Рентна плата за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктоводами, транзитне транспортування трубопроводами природного газу та аміаку територією України

Стаття 1. Визначення термінів 

У цьому розділі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
1.1) рентна плата – рентна плата за транзитне транспортування трубопроводами природного газу територією України, рентна плата за транспортування нафти магістральними нафтопроводами територією України, рентна плата за транспортування нафтопродуктів магістральними нафтопродуктоводами територією України, рентна плата за транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України;
1.2) оподаткування – оподаткування рентною платою за транзитне транспортування трубопроводами природного газу територією України, оподаткування рентною платою за транспортування нафти магістральними нафтопроводами територією України, оподаткування рентною платою за транспортування нафтопродуктів магістральними нафтопродуктоводами територією України, оподаткування рентною платою за транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України;
1.3) платник рентної плати – платник рентної плати за транзитне транспортування трубопроводами природного газу територією України, платник рентної плати за транспортування нафти магістральними нафтопроводами територією України, платник рентної плати за транспортування нафтопродуктів магістральними нафтопродуктоводами територією України, платник рентної плати за транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України;
1.4) рентна плата за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктоводами, транзитне транспортування трубопроводами природного газу та аміаку територією України  – загальнодержавний обов’язковий платіж, який сплачується за надані послуги з транспортування (переміщення) вантажу територією України об'єктами трубопровідного транспорту;
1.5) вантаж – природний газ, нафта та продукти її переробки (нафтопродукти), а також аміак; 
1.6) відповідний маршрут – шлях транспортування (переміщення) вантажу, що визначається видом транспортних послуг під час його транзиту трубопроводами, зокрема: 
1.6.1) між прикордонними пунктами приймання (відправлення) та призначення або перевалювальним комплексом для вантажу, що надійшов з території інших держав і призначений для споживачів за межами України; 
1.6.2) магістральними трубопроводами, у тому числі з наданням послуг з тимчасового зберігання або переробки вантажу на території України, з подальшим переміщенням за її межі; 
1.7) маршрут транспортування – шлях транспортування (переміщення) вантажу між пунктами приймання (відправлення) та призначення, що визначені сторонами в істотних умовах договору з надання транспортних послуг; 
1.8) обсяг вантажу – обсяг за договором між перевізником та вантажовідправником, що підлягає транспортуванню (переміщенню) засобами трубопровідного транспорту згідно з істотними умовами (обсяги, строки та відповідні маршрути) відповідного договору з надання транспортних послуг; 
1.9) пункт приймання (відправлення) та призначення – пункт, що для відповідного вантажу визначається як прикордонний пункт, перевалювальний комплекс, пункт тимчасового зберігання вантажу, в тому числі підземне сховище природного газу, на території України до його переміщення за межі держави, пункт переробки вантажу на території України до переміщення вантажу за її межі;
1.10) послуги – транспортування (переміщення) вантажу магістральними трубопроводами України;
1.11) тариф – вартість транспортування облікової одиниці вантажу магістральними трубопроводами України (без податку на додану вартість), що встановлюється:
1.11.1) на транспортування для споживачів України – центральним органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України;
1.11.2) для транзиту територією України – на підставі договорів.

Стаття 2. Платники рентної плати

2.1. Платниками рентної плати є суб’єкти господарювання, які експлуатують об’єкти магістральних трубопроводів та надають (організовують) послуги з транспортування (переміщення) вантажу трубопроводами України.
2.2. Платником рентної плати за транзит природного газу територією України є уповноважений Кабінетом Міністрів України суб’єкт господарювання, який надає (організовує) послуги з його транзиту територією України.

Стаття 3. Об’єкт оподаткування

3.1. Для нафти та нафтопродуктів об’єктом оподаткування є їх фактичні обсяги, що транспортуються територією України у податковому (звітному) періоді.
3.2. Для природного газу та аміаку об’єктом оподаткування є сума добутків відстаней відповідних маршрутів їх транспортування (переміщення), узгоджених між платником рентної плати та замовником на відповідний податковий (звітний) період, на обсяги природного газу та аміаку, транспортованих (переміщених) кожним маршрутом транспортування.

Стаття 4. Ставки оподаткування

4.1. Ставки оподаткування:
4.1.1) 1,67 гривні за транзитне транспортування 1000 куб. метрів природного газу за кожні 100 кілометрів відстані відповідних маршрутів його транспортування; 
4.1.2) 4,5 гривні за транспортування однієї тонни нафти магістральними нафтопроводами;
4.1.3) 4,5 гривні за транспортування однієї тонни нафтопродуктів магістральними нафтопродуктоводами; 
4.1.4) 5,1 гривні за транзитне транспортування однієї тонни аміаку за кожні 100 кілометрів відстані відповідних маршрутів його транспортування.
4.2. У разі зміни тарифів до ставок рентної плати застосовується коригуючий коефіцієнт, який обчислюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стаття 5. Порядок обчислення податкових зобов’язань та строк сплати

5.1. Базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному місяцю.
5.2. Платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов’язань з рентної плати.
5.3. Сума податкових зобов’язань з рентної плати обчислюється як добуток відповідного об’єкту оподаткування, визначеного у статті 3 цього розділу, на відповідну ставку оподаткування, визначену у статті 4 цього розділу, та з урахуванням коригуючого коефіцієнту, визначеного в установленому порядку.
5.4. Податковий розрахунок з рентної плати за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю, за формою, затвердженою центральним органом державної податкової служби, подається платником рентної плати органу державної податкової служби за місцем його податкової реєстрації протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) періоду.
5.5. Сума податкових зобов'язань з рентної плати за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю, сплачується платником рентної плати за місцем його податкової реєстрації авансовими платежами щодекади (15, 25 числа поточного місяця, 5 числа наступного місяця) виходячи з: 
5.5.1) фактичних обсягів природного газу та аміаку і відстані відповідних маршрутів їх транспортування територією України у відповідних декадах місяця; 
5.5.2) фактичних обсягів нафти і нафтопродуктів, що транспортуються територією України у відповідних декадах місяця. 
5.6. Визначена у податковому розрахунку за відповідний податковий (звітний) період сума податкових зобов'язань з рентної плати з урахуванням фактично сплачених авансових платежів вноситься платниками рентної плати до державного бюджету протягом 10 календарних днів, що настають за останнім календарним днем граничного строку подання такого розрахунку. 
5.7. На суму податкових зобов'язань з рентної плати, що нарахована платником рентної плати за податковий (звітний) період, але не сплачена протягом 10 календарних днів, що настають за останнім календарним днем граничного строку подання податкового розрахунку, нараховується пеня в порядку, установленому розділом ІІ цього Кодексу. 

Стаття 6. Контроль та відповідальність платників

6.1. Платник несе відповідальність за правильність обчислення рентної плати, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання органам державної податкової служби відповідних розрахунків згідно із нормами цього Кодексу та інших законів України.
6.2. Контроль за правильністю обчислення, своєчасністю і повнотою справляння рентної плати до бюджету здійснюють органи державної податкової служби.

Розділ Х. рентна Плата за нафту, природний газ і газовий конденсат, що видобуваються в Україні

Стаття 1. Визначення термінів

У цьому розділі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
1.1) рентна плата, оподаткування, платник рентної плати (в усіх відмінках) – рентна плата за нафту, природний газ і газовий конденсат, що видобуваються в Україні, оподаткування рентною платою за нафту, природний газ і газовий конденсат, що видобуваються в Україні, платник рентної плати за нафту, природний газ і газовий конденсат, що видобуваються в Україні;
1.2) видобуток – технологічний процес вилучення з покладу в надрах та підняття на поверхню вуглеводневої сировини, у тому числі під час геологічного вивчення; 
1.3) вуглеводнева сировина – нафта, газовий конденсат, природний газ (у тому числі нафтовий (попутний) газ); 
1.4) обсяг видобутої вуглеводневої сировини – обсяги нафти, природного газу (у тому числі нафтового (попутного) газу), газового конденсату, вилучені з покладу та підняті на поверхню, за щомісячною геолого-технічною звітністю.

Стаття 2. Платники рентної плати

2.1. Платниками рентної плати (далі – платниками) є суб'єкти господарювання, які здійснюють видобуток (у тому числі під час геологічного вивчення) вуглеводневої сировини на підставі спеціальних дозволів на користування надрами, отриманих в установленому законодавством порядку.

Стаття 3. Об'єкт оподаткування

3.1. Об'єктом оподаткування рентною платою є обсяг видобутої вуглеводневої сировини у податковому (звітному) періоді.

Стаття 4. Ставки рентної плати 

Ставки рентної плати встановлюються:
4.1) за природний газ (у тому числі нафтовий (попутний) газ): 
4.1.1) видобутий у податковому (звітному) періоді, крім обсягів видобутого природного газу, що відповідають умові, передбаченій підпунктом 4.1.2 цього пункту:
у розмірі 200 гривень за 1000 куб. метрів видобутого природного газу (у тому числі нафтового (попутного) газу);
у розмірі 100 гривень за 1000 куб. метрів видобутого природного газу (у тому числі нафтового (попутного) газу) з покладів, що повністю залягають на глибині понад 5000 метрів, на ділянках надр (родовищах) в межах території України;
4.1.2) видобутий у звітному періоді та реалізований за відповідними актами приймання-передачі у звітному податковому періоді, коли такий газ був видобутий, суб’єкту, уповноваженому Кабінетом Міністрів України, для формування ресурсу природного газу (у тому числі нафтового (попутного) газу), що використовується для потреб населення:
у розмірі 50 гривень за 1000 куб. метрів видобутого природного газу (у тому числі нафтового (попутного) газу) з покладів, що повністю або частково залягають на глибині до 5000 метрів, на ділянках надр (родовищах) в межах території України; 
у розмірі 40 гривень за 1000 куб. метрів видобутого природного газу (у тому числі нафтового (попутного) газу) з покладів, що повністю залягають на глибині понад 5000 метрів, на ділянках надр (родовищах) в межах території України; 
у розмірі 10 гривень за 1000 куб. метрів видобутого природного газу (у тому числі нафтового (попутного) газу) з покладів на ділянках надр (родовищах) в межах континентального шельфу та/або виключної (морської) економічної зони України;
4.2) за нафту: 
у розмірі 1529,9 гривні за одну тонну нафти, видобутої з покладів, які повністю або частково залягають на глибині до 5000 метрів; 
у розмірі 566,1 гривні за одну тонну нафти, видобутої з покладів, які повністю залягають на глибині понад 5000 метрів; 
4.3) за газовий конденсат: 
у розмірі 1529,9 гривні за одну тонну газового конденсату, видобутого з покладів, які повністю або частково залягають на глибині до 5000 метрів; 
у розмірі 566,1 гривні за одну тонну газового конденсату, видобутого з покладів, які повністю залягають на глибині понад 5000 метрів. 

Стаття 5. Коригуючі коефіцієнти

5.1. До визначених у пунктах 4.2 та 4.3 статті 4 цього розділу ставок рентної плати за нафту та газовий конденсат у кожному податковому (звітному) періоді застосовується коригуючий коефіцієнт, який обчислюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної економічної політики, для кожного звітного (податкового) періоду шляхом ділення середньої ціни одного бареля нафти "Urals", перерахованої у гривні за курсом Національного банку України станом на     1 число місяця, що настає за звітним періодом, яка склалася на момент завершення проведення торгів нафтою на Лондонській біржі протягом поточного звітного (податкового) періоду, на базову ціну нафти. Під базовою ціною нафти розуміється ціна нафти "Urals", яка дорівнює 560 гривень за барель.
Величина коригуючого коефіцієнта обчислюється десятковим дробом з точністю до чотирьох знаків відповідно до актів законодавства з питань проведення статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін. 
Якщо величина коригуючого коефіцієнта, яка застосовується до ставок рентної плати за нафту та газовий конденсат, є меншою одиниці, такий коригуючий коефіцієнт застосовується із значенням 1 (одиниця).
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної економічної політики, щомісяця до 10 числа наступного звітного (податкового) періоду розміщує визначену величину коригуючого коефіцієнта на своєму офіційному веб-сайті у спеціальному розділі та подає відповідну інформацію Міністерству фінансів України та центральному органу державної податкової служби. 
5.2. До визначеної у підпункті 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 цього розділу ставки рентної плати за природний газ (у тому числі нафтовий (попутний) газ) у кожному податковому (звітному) періоді застосовується коригуючий коефіцієнт, який обчислюється Міністерством фінансів України за даними центрального органу державної митної служби для кожного податкового (звітного) періоду шляхом ділення середньої митної вартості імпортного природного газу, що склалася в процесі його митного оформлення під час ввезення на територію України за податковий (звітний) період на базову ціну, яка дорівнює 179,5 долара США за 1000 куб. метрів. 
Величина коригуючого коефіцієнта обчислюється десятковим дробом з точністю до чотирьох знаків відповідно до актів законодавства з питань проведення статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку споживчих цін. 
Інформацію про результати обчислення коригуючого коефіцієнта за динамікою митної вартості природного газу Міністерство фінансів України подає щомісяця до 5 числа наступного податкового (звітного) періоду центральному органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної економічної політики. 
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної економічної політики, щомісяця до 10 числа наступного податкового (звітного) періоду розміщує визначену величину коригуючого коефіцієнта на своєму офіційному веб-сайті у спеціальному розділі та подає відповідну інформацію центральному органу державної податкової служби.
У разі коли у звітному (податковому) періоді митне оформлення природного газу під час ввезення на територію України не здійснювалось, до ставки рентної плати за природний газ (у тому числі нафтовий (попутний) газ) застосовується коригуючий коефіцієнт, який діяв у останньому податковому (звітному) періоді, коли здійснювалось таке митне оформлення.

Стаття 6. Порядок обчислення податкових зобов’язань та строк сплати

6.1. Базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному місяцю.
6.2. Розмір податкового зобов'язання з рентної плати обчислюється платником як добуток обсягу видобутої ним вуглеводневої сировини, встановлених статтею 4 цього розділу ставок рентної плати та коригуючого коефіцієнта, який у кожному податковому (звітному) періоді розраховується відповідно до статті 5 цього розділу. 
6.3. Платник самостійно складає розрахунок податкових зобов'язань з рентної плати, у якому визначає та/або уточнює суму податкового зобов'язання з рентної плати, за формою, затвердженою центральним органом державної податкової служби. 
У податковому розрахунку з рентної плати за природний газ (у тому числі нафтовий (попутний) газ), який платники рентної плати реалізують суб'єкту, уповноваженому Кабінетом Міністрів України, для формування ресурсу природного газу (у тому числі нафтового (попутного) газу), що використовується для потреб населення, податкові зобов’язання визначаються згідно з актами приймання-передачі, оформленими відповідно до типових договорів, затверджених спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, до відання якого віднесені питання державного регулювання нафтогазової галузі, про реалізацію такого газу у звітному податковому періоді, коли він був видобутий, які не пізніше ніж 8 числа місяця, що настає за звітним податковим періодом, підписуються платником та уповноваженим суб'єктом на підставі укладених ними господарських договорів.
6.4. Податковий розрахунок подається платником починаючи з календарного місяця, що настає за місяцем, у якому такий платник отримав передбачене статтями 35 та 36 Закону України «Про нафту і газ» рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади, до відання якого віднесені питання державного регулювання нафтогазової галузі, про введення родовища або окремого покладу у дослідно-промислову або у промислову розробку. 
6.5. Платник протягом 20 календарних днів після закінчення податкового (звітного) періоду подає податковий розрахунок органу державної податкової служби: 
за місцезнаходженням ділянки надр, межі якої визначені в отриманому платником спеціальному дозволі на користування надрами для видобування (у тому числі під час геологічного вивчення) вуглеводневої сировини, у разі розміщення такої ділянки в межах території України; 
за місцем перебування на обліку як платника податків і зборів (обов'язкових платежів) у разі розміщення ділянки надр, межі якої визначено в отриманому платником спеціальному дозволі на користування надрами для видобування (у тому числі під час геологічного вивчення) вуглеводневої сировини, в межах континентального шельфу та/або виключної (морської) економічної зони України. 
6.6. У податковому (звітному) періоді платник сплачує до 10, 20 і 30 числа поточного календарного місяця авансові внески відповідно за першу, другу і третю декаду в розмірі однієї третини суми податкових зобов'язань з рентної плати, визначеної у податковому розрахунку за попередній податковий (звітний) період. 
6.7. Сума податкових зобов'язань з рентної плати, визначена у податковому розрахунку за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такого податкового розрахунку з урахуванням фактично сплачених авансових внесків. 

Стаття 7. Контроль та відповідальність платників

7.1. Платник несе відповідальність за правильність обчислення рентної плати, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання органам державної податкової служби відповідних розрахунків згідно із нормами цього Кодексу та інших законів України.
7.2. Контроль за правильністю обчислення, своєчасністю і повнотою справляння рентної плати до бюджету здійснюють органи державної податкової служби.
7.3. Органи державної податкової служби для забезпечення контролю за правильністю визначення об'єкта оподаткування для рентної плати взаємодіють з органами державного геологічного контролю та державного гірничого нагляду в установленому порядку.

Розділ ХІ. Плата за користування надрами
Стаття 1. Плата за користування надрами 

Плата за користування надрами – загальнодержавний платіж, який справляється у вигляді: 
плати за користування надрами для видобування корисних копалин; 
плати за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин.
Стаття 2. Плата за користування надрами для видобування корисних копалин

2.1. Визначення термінів
2.1.1. Корисні копалини – природні мінеральні утворення органічного і неорганічного походження у надрах, у тому числі будь-які підземні води, а також техногенні мінеральні утворення в місцях видалення відходів виробництва та втрат продуктів переробки мінеральної сировини, які можуть бути використані у сфері матеріального виробництва і споживання безпосередньо або після первинної переробки.
2.1.2. Мінеральна сировина – товарна продукція гірничодобувного підприємства, що є результатом його господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі шляхом виконання господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, і за якісними характеристиками відповідає вимогам установлених законодавством стандартів або вимогам договорів.
2.1.3. Господарська діяльність гірничодобувного підприємства з видобування корисних копалин – це діяльність гірничодобувного підприємства, яка охоплює процеси добування та первинної переробки корисних копалин.
2.1.4. Добування корисних копалин – сукупність технологічних операцій з вилучення, у тому числі з покладів дна водойм, та переміщення, у тому числі тимчасове зберігання, на поверхню частини надр (гірничих порід, рудної сировини тощо), що вміщує корисні копалини.
2.1.5. Первинна переробка (збагачення) мінеральної сировини як вид господарської діяльності гірничодобувного підприємства включає сукупність операцій збирання, дроблення або мелення, сушку, класифікацію (сортування), брикетування, агломерацію та збагачення фізико-хімічними методами (без якісної зміни мінеральних форм корисних копалин, їх агрегатно-фазового стану, кристалохімічної структури), а також може включати переробні технології, що є спеціальними видами робіт з добування корисних копалин (підземна газифікація та виплавляння, хімічне та бактеріальне вилуговування, дражна та гідравлічна розробка розсипних родовищ, гідравлічний транспорт гірничих порід покладів дна водойм).

2.1.6. Обсяг видобутих корисних копалин (мінеральної сировини) – обсяг товарної продукції гірничодобувного підприємства, що відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 „Запаси”, обліковується гірничодобувним підприємством як запаси – активи, вартість яких може бути достовірно визначена, для яких існує імовірність отримання їх власником -суб’єктом господарювання економічної вигоди, пов’язаної з їх використанням; та які складаються із: сировини, що призначена для обслуговування виробництва, у тому числі й шляхом виконання господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, та адміністративних потреб; готової продукції, що виготовлена на гірничодобувному підприємстві, у тому числі шляхом виконання господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, призначена для продажу і відповідає технічним та якісним характеристикам, передбаченим договором або іншим нормативно-правовим актом.
2.2. Платники плати за користування надрами для видобування корисних копалин (далі – платники)
2.2.1. Платниками плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб’єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які провадять господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці, та які у встановленому законодавством порядку отримали спеціальні дозволи на користування надрами в межах конкретних ділянок надр і набули право користування об’єктом (ділянкою) надр та провадять господарську діяльність з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення надр з подальшою дослідно-промисловою розробкою).
2.2.2. У випадках укладення платниками – власниками спеціальних дозволів з третіми особами договорів на виконання робіт, пов’язаних з використанням надр, платниками плати за користування надрами для видобування корисних копалин є зазначені власники спеціальних дозволів.
2.2.3. Для цілей оподаткування платники плати за користування надрами для видобування корисних копалин здійснюють окремий (від інших видів операційної діяльності) бухгалтерський та податковий облік витрат та доходів за кожним видом мінеральної сировини за кожним об’єктом надр, на який надано спеціальний дозвіл.
2.3. Об’єкт оподаткування   
2.3.1. Об’єктом оподаткування плати за користування надрами для видобування корисних копалин по кожній наданій в користування ділянці надр, що визначена у відповідному спеціальному дозволі, є обсяг видобутої у податковому (звітному) періоді корисної копалини (мінеральної сировини) або обсяг погашених у податковому (звітному) періоді запасів корисних копалин.
2.3.2. До об’єкта оподаткування належить:
а) обсяг корисної копалини (мінеральної сировини), видобутої з надр на території України, її континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони, у тому числі обсяг мінеральної сировини, що утворюється в результаті виконання первинної переробки, що провадиться іншими ніж платник суб’єктами господарювання на умовах господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною;
б) обсяг корисної копалини (мінеральної сировини), видобутої (вилученої) з відходів (втрат, хвостів і т.п.) гірничодобувного виробництва, у тому числі обсяг мінеральної сировини, що утворюється в результаті виконання первинної переробки, що провадиться іншими ніж платник суб’єктами господарювання на умовах господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, якщо для її видобутку відповідно до законодавства необхідно отримати спеціальний дозвіл;
в) обсяг погашених запасів корисних копалин.
2.3.3. До об’єкта оподаткування не належать:
а) не включені до державного балансу запасів корисних копалин корисні копалини місцевого значення і торф, видобуті землевласниками та землекористувачами для власного споживання, якщо їх використання не передбачає отримання економічної вигоди з передачею чи без передачі права власності на них, загальною глибиною розробки до двох метрів і прісні підземні води до 20 метрів;
б) видобуті (зібрані) мінералогічні, палеонтологічні та інші геологічні колекційні зразки, якщо їх використання не передбачає отримання економічної вигоди з передачею чи без передачі права власності на них;
в) корисні копалини, видобуті з надр при створенні, використанні, реконструкції геологічних об’єктів природно-заповідного фонду, якщо використання цих корисних копалин не передбачає отримання економічної вигоди з передачею чи без передачі права власності на них;
г) дренажні та супутньо-пластові підземні води, які не враховуються в державному балансі корисних копалин, що видобуваються при розробці родовищ корисних копалин або при будівництві та експлуатації підземних споруд і використання яких не передбачає отримання економічної вигоди з передачею чи без передачі права власності на них, у тому числі від використання для власних технологічних потреб;
д) видобуті корисні копалини, які без набуття та/або збереження платником права власності на такі корисні копалини відповідно до затвердженого в установленому законодавством порядку технологічного проекту розробки запасів корисних копалин відповідної ділянки надр спрямовуються на формування запасів корисних копалин техногенного родовища.
2.4. Види видобутої корисної копалини (мінеральної сировини)
Види видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) визначаються платником відповідно до затверджених законодавством переліків видів корисних копалин, а також кодифікації товарів та послуг, з урахуванням затверджених платником схем руху видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) на виробничих дільницях та місцях зберігання з урахуванням складу вихідної сировини, умов конкретного виробництва, особливостей технологічного процесу та вимог до кінцевої продукції.
2.5. Види погашених запасів корисних копалин.
Види погашених запасів корисних копалин визначаються платником на підставі висновків державної експертизи запасів корисних копалин відповідної ділянки надр, що виконана не раніше ніж десять років до дати списання запасів корисних копалин з балансу гірничодобувного підприємства.
2.6. База оподаткування
2.6.1. Базою оподаткування є вартість обсягів видобутих у податковому (звітному) періоді корисних копалин (мінеральної сировини), яка окремо обчислюється для кожного виду корисної копалини (мінеральної сировини) для кожної ділянки надр.
2.6.2. Порядок визначення вартості одиниці відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) встановлено пунктом 2.7 цієї статті.
2.6.3. Для видів корисних копалин, для яких у таблиці пункту 2.10 затверджено абсолютні ставки плати (Сазн) у вартісному (грошовому) вираженні, база оподаткування тотожна об’єкту оподаткування.
2.7. Визначення вартості одиниці видобутої корисної копалини (мінеральної сировини).
2.7.1. Вартість відповідного виду видобутої у податковому (звітному) періоді корисної копалини (мінеральної сировини) обчислюється платником для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничодобувного підприємства) за більшою з таких її величин: 
за фактичними цінами реалізації відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини);
за розрахунковою вартістю відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини).
2.7.2. У разі обчислення вартості видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) за фактичними цінами реалізації вартість одиниці відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) встановлюється платником за величиною суми доходу, отриманого (нарахованого) від виконаних у податковому (звітному) періоді господарських зобов’язань з реалізації відповідного обсягу (кількості) такого виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини).
Сума доходу, отриманого (нарахованого) від реалізації відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) за податковий (звітний) період зменшується на суму витрат платника, пов’язаних з доставкою (перевезенням, транспортуванням) обсягу (кількості) відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) споживачу в розмірах, установлених у договорі купівлі-продажу згідно з умовами постачання.
Суми попередньої оплати вартості обсягу (кількості) відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), що надійшли до моменту фактичного виконання господарських зобов’язань (фактичної поставки) або до моменту настання строку виконання господарських зобов’язань (поставки) за відповідним договором, включаються до суми доходу для обчислення вартості одиниці відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) у податковому (звітному) періоді, коли такі господарські зобов’язання (поставки) виконані або мали бути виконаними за відповідним договором.
Сума доходу, отримана від реалізації обсягу (кількості) відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) в іноземній валюті, обраховується у національній валюті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на дату реалізації таких корисних копалин.
2.7.3. До витрат платника, пов’язаних з доставкою (перевезенням, транспортуванням) видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) споживачу, належать:
а) витрати, пов’язані з доставкою (перевезенням, транспортуванням) видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) із складу готової продукції платника (вузла обліку, входу до магістрального трубопроводу, пункту відвантаження споживачу або на переробку, межі розділу мереж із споживачем) споживачу, а саме:
з доставкою (перевезенням, транспортуванням) магістральними трубопроводами, залізничним, водним та іншим транспортом;
із зливанням, наливанням, навантаженням, розвантаженням та перевантаженням;
з оплатою послуг портів, зокрема портових зборів;
з оплатою транспортно-експедиторських послуг.
б) витрати з обов’язкового страхування вантажів, обчислені відповідно до законодавства;
в) митні податки і збори (обов’язкові платежі) у разі реалізації за межі митної території України.
2.7.4. Вартість одиниці кожного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) обчислюється як співвідношення суми доходу, отриманого платником від реалізації відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), визначеної відповідно до підпункту 2.7.2 пункту 2.7 цієї статті, та обсягу (кількості) відповідного виду реалізованої видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), що визначається за даними бухгалтерського обліку запасів готової продукції платника.
2.7.5. У разі обчислення вартості відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) за розрахунковою вартістю до витрат платника за податковий (звітний) період включаються:
а) матеріальні витрати, що належать до витрат згідно із розділом ІІІ цього Кодексу, у тому числі витрати, пов’язані з виконанням господарських договорів із давальницькою сировиною, за винятком матеріальних витрат, пов’язаних із:
зберіганням;
транспортуванням;
пакуванням;
проведенням іншого виду підготовки (включаючи передпродажну підготовку), крім операцій, що підпунктом 2.1.5 пункту 2.1 цієї статті віднесені до операцій первинної переробки (збагачення), для реалізації відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини);
виробництвом і реалізацією інших видів продукції, товарів (робіт, послуг);
б) витрати з оплати праці, що належать до витрат згідно із розділом ІІІ цього Кодексу, крім витрат з оплати праці працівників, які не зайняті в господарській діяльності з видобування відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини);
в) витрати з ремонту основних засобів, що належать до складу витрат згідно із розділом ІІІ цього Кодексу, крім витрат на ремонт основних засобів, не пов’язаних технічно та технологічно з господарською діяльністю з видобування відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини);
г) інші витрати, що належать до складу витрат, у тому числі витрати розподілені згідно з принципами облікової політики платника, понесені ним в періоди коли господарська діяльність з видобування корисних копалин не провадилася у зв’язку із сезонними умовами провадження видобувних робіт, згідно із розділом ІІІ цього Кодексу, крім витрат, не пов’язаних з господарською діяльністю з видобування відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), у тому числі:
які виникають в результаті формування фінансових резервів;
на сплату процентів боргових зобов’язань платника;
на плату за користування надрами для видобування корисних копалин;
на сплату штрафів та/або неустойки чи пені за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, суду.
Під час обчислення розрахункової вартості відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) також враховуються:
а) сума нарахованої амортизації, що визначається згідно із розділом ІІІ цього Кодексу, крім суми нарахованої амортизації на основні фонди і нематеріальні активи, що підлягають амортизації, але не пов’язані технічно та технологічно з господарською діяльністю з видобування відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини);
б) сума амортизації витрат, пов’язаних з господарською діяльністю з видобування відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), згідно із розділом ІІІ цього Кодексу.
2.7.6. У випадку, коли мають місце державні субвенції для гірничодобувних підприємств, визначення вартості видобутої мінеральної сировини (корисної копалини) здійснюється без урахування субвенції, розміри якої для кожної ділянки надр обчислюються на підставі калькулювання собівартості видобутої корисної копалини за матеріалами бухгалтерського обліку провадження господарської діяльності в межах такої ділянки надр.
2.7.7. Сума витрат, понесених на провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, стосовно яких у податковому (звітному) періоді завершено комплекс технологічних операцій (процесів) з видобування, повністю включається до розрахункової вартості видобутих корисних копалин за відповідний податковий (звітний) період.
У випадках, коли після виникнення податкових зобов’язань з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за обсяг (кількість) відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), платник у будь-якому наступному податковому (звітному) періоді прийняв рішення про застосування до неї (відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) або її частини інших операцій первинної переробки, в результаті чого виник новий вид товарної продукції гірничодобувного підприємства, що відрізняється від продукції, за якою платником визнані та виконані відповідні зобов’язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, платник у такому податковому (звітному) періоді визначає розмір податкових зобов’язань з плати для нового відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) з урахуванням виконаних податкових зобов’язань за обсяг (кількість) відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), що був використаним на створення нової товарної продукції гірничодобувного підприємства.
2.7.8. Сума витрат, понесених на провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, стосовно яких у податковому (звітному) періоді не завершено комплекс технологічних операцій (процесів) з видобування, включається до розрахункової вартості відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) у податковому (звітному) періоді, в якому завершується такий комплекс технологічних операцій (процесів).
2.7.9. Розрахункова вартість одиниці відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) (Цр) обчислюється за такою формулою:
                               Вмп + (Вмп х Крмпе)
                     Цр =  ————————— ,
                                           Vмп
де Вмп – витрати, обчислені згідно з підпунктами 2.7.5-2.7.8 цього пункту (гривень);
Крмпе – коефіцієнт рентабельності гірничодобувного підприємства, обчислений у матеріалах геолого-економічної оцінки запасів корисних копалин ділянки надр, затверджених Державною комісією по запасах корисних копалин (десятковий дріб);
Vмп – обсяг (кількість) відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), що є виробленою у податковому (звітному) періоді товарною продукцією гірничодобувного підприємства.
2.7.10. Вартість руд урану та золота, видобутих з корінних родовищ, обчислюється з урахуванням ціни реалізації за податковий (звітний) період (у разі відсутності реалізації у цей період – за найближчі попередні податкові періоди) хімічно чистого металу без урахування податку на додану вартість, зменшеної на суму витрат платника на збагачення (афінаж) та доставку (перевезення, транспортування) споживачу. Вартість одиниці видобутих корисних копалин визначається з урахуванням частки (в натуральному вимірі) вмісту хімічно чистого металу в одиниці видобутих корисних копалин.
2.8. Порядок обчислення податкових зобов’язань з плати за користування надрами для видобування корисних копалин
2.8.1. Для видів корисних копалин, для яких у таблиці пункту 2.10 ставки плати (Свнз) встановлено у відносних показниках (відсотках), податкові зобов’язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин (Пзн) для відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), в межах однієї ділянки надр за податковий (звітний) період обчислюються за такою формулою:
Пзн = Vф  Вкк  Свнз  Кпп,
де Vф – обсяг (кількість) відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) у податковому (звітному) періоді (в одиницях маси або об’єму);
Вкк – вартість одиниці відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), обчислена згідно з пунктом 2.6 цієї статті; 
Свнз – величина ставки плати за користування надрами для видобування корисних копалин, встановлена у пункті 2.10 цієї статті;
Кпп – коригуючий коефіцієнт, встановлений у пункті 2.12 цієї статті.
2.8.2.  Для видів корисних копалин, для яких у таблиці пункту 2.10 встановлено абсолютні ставки плати за користування надрами для видобування корисних копалин (Сазн) у вартісному (грошовому) вираженні, податкові зобов’язання з плати (Пзн) для відповідного виду видобутих корисних копалин (мінеральної сировини) або погашених запасів корисних копалин в межах однієї ділянки надр за податковий (звітний) період обчислюються за такою формулою:
Пзн = Vф  Сазн(і)  Кпп, 
де Vф – обсяг (кількість) погашених запасів корисних копалин у податковому (звітному) періоді (в одиницях маси або об'єму); 
Сазн(і) – величина визначеної в абсолютних значеннях ставки плати за користування надрами для видобування корисних копалин, встановлена у пункті 2.10 цієї статті, проіндексована з дотриманням порядку визначеного у пункті 2.11 цієї статті;
Кпп – коригуючий коефіцієнт, встановлений у пункті 2.12 цієї статті.
2.9. Порядок визначення обсягу (кількості) видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) та обсягу (кількості) погашених запасів корисних копалин
2.9.1. Обсяг (кількість) відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) визначається платником плати у журналі обліку видобутих корисних копалин самостійно відповідно до вимог затверджених платником схем руху видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) на виробничих дільницях та місцях зберігання з урахуванням складу вихідної сировини, умов конкретного виробництва, особливостей технологічного процесу та вимог до кінцевої продукції та нормативних актів, що регламентують вимоги до відповідного виду товарної продукції гірничодобувних підприємств стосовно визначення якості сировини та кінцевого продукту, визначення вмісту основної та супутньої корисної копалини в лабораторіях, атестованих згідно з правилами уповноваження та атестації у державній метрологічній системі.
Залежно від відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) її кількість визначається в одиницях маси або об’єму.
2.9.2. Обсяг (кількість) погашених запасів корисних копалин визначається платником самостійно з дотриманням вимог актів законодавства з питань гірничого нагляду за раціональним використанням надр.
Залежно від відповідного виду погашених запасів корисних копалин їх кількість визначається в одиницях маси або об’єму.
2.10. Ставки плати за користування надрами для видобування корисних копалин:
корисні копалини	одиниця виміру	за одиницю погашених запасів корисних копалин	за одиницю видобутих корисних копалин	від вартості видобутих корисних копалин	
 	 	грн.	грн.	%	
Корисні копалини загальнодержавного значення 	
Горючі корисні копалини 	
нафта, конденсат	тонн		147,63		
газ природний, у тому числі газ, розчинений у нафті (нафтовий (попутний) газ), етан, пропан, бутан	тис. куб. метрів		37,78		
газ (метан) вугільних родовищ	- " -		22,77		
вугілля кам'яне марки антрацит	тонн	4,79			
енергетичне та інші марки кам'яного вугілля 	- " -	3,15			
вугілля буре 	- " -	0,51			
торф, сапропель	- " -		0,53		
Металічні руди	
залізна для збагачення 	- " -	3,27			
залізна руда для збагачення з вмістом магнетитового заліза менше 20 відсотків	- " -	0,80			
залізна багата	- " -	10,29			
марганцева	- " -	13,00			
титанова (розсипних родовищ)	- " -	2,39			
титано-цирконієва (розсипних родовищ)	- " -	4,43			
нікелева (силікатна)	- " -	5,82			
хромова	- " -	6,58			
ртутна	тонн 	0,35			
уранова	- " -	1,91			
золота	- " -	9,57			
Сировина формувальна та для огрудкування залізорудних концентратів	
глина бентонітова 	- " -	2,15			
Сировина вогнетривка	
доломіт 	- " -	10,15			
кварцит та пісок кварцовий для металургії 	- " -			7,50	
пісок формувальний 	- " -	15,12			
кварцит для виробництва кремнію 	- " -	2,37			
сировина високоглиноземна за виключенням глин (кіаніт (дистен), силіманіт, ставроліт)	куб. метрів	0,74			
Сировина флюсова	
вапняк (флюсовий) 	тонн	10,15			
Сировина хімічна 	
сірчана руда 	- " -	3,89			
сіль кам'яна (галіт) 	- " -	5,26			
сіль кам'яна (галіт) для харчової промисловості	- " -	5,26			
сіль калійно-магнієва	- " -			3,00	
крейда для виробництва соди	- " -	15,44			
вапняк для цукрової промисловості	- " -	15,28			
крейда для хімічної промисловості	- " -	15,37			
Сировина агрохімічна	
фосфорити (агроруди)	- " -	1,38			
Сировина для мінеральних пігментів	
сировина для мінеральних пігментів 	- " -	3,63			
Електро- та радіотехнічна сировина	
графітова руда 	- " -	2,32			
пірофіліт 	- " -	20,41			
озокерит 	- " -	20,73		
	
Сировина оптична та п'єзооптична	
сировина оптична та п'єзооптична	кілограмів		8,16		
Сировина адсорбційна	
бентоніт, палигорскіт, цеоліт, сапоніт	тонн	2,19			
Сировина абразивна	
сировина абразивна	- " -	1,25			
Сировина ювелірна (дорогоцінне каміння) 	
бурштин, топаз, моріон, берил тощо	кілограмів
грамів
каратів			5,00	
Сировина ювелірно-виробна (напівдорогоцінне каміння) 	
сировина ювелірно-виробна (напівдорогоцінне каміння)	кілограмів			4,00	
Сировина виробна	
сировина виробна	тонн
куб. метрів			4,00	
Сировина для облицювальних матеріалів (декоративне каміння)	
сировина для облицювальних матеріалів (декоративне каміння)	куб. метрів			3,00	
Сировина скляна та фарфоро-фаянсова	
польовий шпат (пегматит) 	тонн			5,00	
пісок для виробництва скла	- " -			7,50	
Сировина цементна	
сировина цементна 	- " -		10,18		
Сировина для пиляних стінових матеріалів	
сировина для пиляних стінових матеріалів 	куб. метрів			3,00	
Сировина петрургійна та для легких заповнювачів бетону	
перліт 	тонн	2,11			
сировина для виробництва мінеральної вати (андезит, андезито-базальт, базальт) 	- " -			7,50	
Сировина для покриття доріг	
бітуми 	- " -	5,05			
Підземні води	
мінеральні для промислового розливу	куб. метрів		23,54		
мінеральні (лікувальні та лікувально-столові питні) для внутрішнього використання лікувальними закладами	куб. метрів		8,49		
мінеральні (лікувальні) для зовнішнього використання лікувальними закладами	- " -		5,67		
промислові (розсіл) 	- " -		0,55		
теплоенергетичні (термальні) 	- " -		0,46		
прісні підземні води	100 
куб. метрів		5,36		
Поверхневі води	
ропа (лікувальна, промислова)	куб. метрів		0,51		
Грязі лікувальні	
грязі лікувальні	- " -		6,13		

Корисні копалини місцевого значення 	
Сировина для будівельного вапна та гіпсу	
крейда і вапняк на вапно, крейда будівельна	тонн	15,12			
гіпс 	- " -	15,41			
Сировина для хімічних меліорантів ґрунтів	
вапняк	- " -	10,02			
Сировина для бутового каменю	
сировина для бутового каменю (всі види гірських порід, придатність яких визначається державними стандартами, в тому числі для щебеневої продукції) 	- " -			7,50	
Сировина піщано-гравійна	
сировина піщано-гравійна 	- " -			5,00	
сировина піщано-глиниста для закладки вироблених просторів, будівництва дорожніх насипів, дамб тощо 	куб. метрів	0,82			
Глинисті породи	
глина тугоплавка 	тонн			5,00	
каолін первинний 	тонн			5,00	
глина вогнетривка 	- " -			5,00	
каолін вторинний 	- " -			5,00	
сировина керамзитова 	- " -			5,00	
сировина цегельно-черепична 	- " -			5,00	
2.11. Індексація ставок плати за користування надрами для видобування корисних копалин
2.11.1. З 1 січня року набрання чинності цим Кодексом щороку наростаючим підсумком проводиться індексація ставок плати для видів корисних копалин, для яких у таблиці пункту 2.10 затверджено абсолютні ставки плати (Сазн) у вартісному (грошовому) вираженні, за формулою:
Сазн(і) = Сазн(б) × дІ,
де Сазн(і) – проіндексована ставка плати за користування надрами для видобування корисних копалин у поточному році, гривень за відповідну одиницю виміру;
Сазн(б) – базова ставка плати за користування надрами для видобування корисних копалин, гривень за відповідну одиницю виміру;
дІ – добуток індексів цін виробників промислової продукції за попередні роки починаючи з року, який передує року набрання чинності цим Кодексом, а для нововведених ставок плати – починаючи з року їх введення, десятковим дробом з точністю до чотирьох знаків;
І – офіційно оприлюднений індекс цін виробників промислової продукції за попередній рік, відсотків.
У разі коли індекс цін виробників промислової продукції за попередній рік не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 100 відсотків.
2.11.2. Індекс цін виробників промислової продукції розраховується центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, а інформація про його розмір подається щороку до 1 лютого центральному органу державної податкової служби та оприлюднюється у засобах масової інформації.
2.11.3. Під час проведення індексації базовими вважаються ставки плати за користування надрами для видобування корисних копалин, встановлені пунктом 2.10 цієї статті, а для нововведених – ставки станом на 31 грудня року їх введення.
2.12. Коригуючі коефіцієнти
До ставок плати за користування надрами для видобування корисних копалин застосовуються коригуючі коефіцієнти, які визначаються залежно від виду корисної копалини (мінеральної сировини) та умов її видобування:

Критерії застосування коефіцієнта	Величина коефіцієнта	
Видобування позабалансових запасів корисних копалин* 	0,5	
Видобування запасів (ресурсів) корисних копалин з техногенних родовищ	0,5	
Видобування піщано-гравійної сировини в межах акваторії морів, водосховищ, у річках та їх заплавах (крім видобування, пов’язаного з плановими роботами з очищення фарватерів річок)	2	
Видобування вуглекислих мінеральних підземних вод (гідрокарбонатних) із свердловин, що не обладнані стаціонарними газовідділювачами 	0,85	
Видобування запасів з родовищ, які в порядку, визначеному законодавством, визнані як дотаційні запаси	0,01	
* За умови, що запаси корисних копалин віднесено до такої категорії на підставі річного плану гірничих робіт або за результатами геолого-економічної оцінки, проведеної не раніше ніж за 10 років до виникнення податкових зобов’язань. 
2.12. Порядок подання податкових розрахунків 
2.12.1. Платник плати за користування надрами для видобування корисних копалин до закінчення визначеного розділом ІІ цього Кодексу граничного строку подання податкових розрахунків за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, подає за встановленою центральним органом державної податкової служби формою податкові розрахунки з плати за користування надрами для видобування корисних копалин органу державної податкової служби:
за місцезнаходженням у межах території України ділянки надр, з якої видобуті корисні копалини;
за місцем обліку платника у разі розміщення ділянки надр, з якої видобуто корисні копалини, в межах континентального шельфу та/або виключної (морської) економічної зони України.
2.12.2. У разі коли місце обліку платника не збігається з місцезнаходженням у межах території України ділянки надр, з якої видобуто корисні копалини, копія податкового розрахунку з плати за користування надрами для видобування корисних копалин подається органу державної податкової служби за місцем обліку платника.
2.12.3. Податковий розрахунок подається платником починаючи з календарного кварталу, що настає за кварталом, у якому такий платник отримав дозвіл на початок (продовження) виконання роботи підвищеної небезпеки або експлуатації об’єкта.
2.13. Порядок сплати податкових зобов’язань
Платник протягом десяти календарних днів після закінчення граничного строку подання податкового розрахунку за податковий (звітний) період сплачує податкові зобов’язання з плати за користування надрами для видобування корисних копалин у сумі, визначеній в розрахунку з плати, поданому ним органу державної податкової служби:
за місцезнаходженням у межах території України ділянки надр, з якої видобуті корисні копалини;
за місцем обліку платника у разі розміщення ділянки надр, з якої видобуто корисні копалини, в межах континентального шельфу та/або виключної (морської) економічної зони України.
2.14. Контроль та відповідальність платників
2.14.1. Платник несе відповідальність за правильність обчислення суми плати за користування надрами для видобування корисних копалин, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання органам державної податкової служби відповідних розрахунків згідно із нормами цього Кодексу та інших законів України.
Контроль за правильністю обчислення, своєчасністю і повнотою справляння плати за користування надрами для видобування корисних копалин до бюджету здійснюють органи державної податкової служби.
Органи державної податкової служби для забезпечення контролю за правильністю обчислення платником суми плати за користування надрами для видобування корисних копалин в частині визначення обсягу (кількості) видобутих корисних копалин у межах наданої йому ділянки надр, а також коригуючих коефіцієнтів згідно з пунктом 2.11 цієї статті, у встановленому законодавством порядку можуть залучати органи державного геологічного контролю і державного гірничого нагляду.
2.14.2. За фактами невнесення, несвоєчасного внесення платником сум податкових зобов’язань з плати за користування надрами для видобування корисних копалин або невиконання платником податкових зобов’язань з цієї плати центральний орган державної податкової служби порушує перед відповідним спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади питання зупинення терміну дії відповідного спеціального дозволу.
2.14.3. До доходів, що виникли у платника в результаті реалізації таким платником прав користування ділянкою надр в період невнесення, несвоєчасного внесення платником сум податкових зобов’язань з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, а також на період зупинення терміну дії відповідного спеціального дозволу, застосовується адміністративно-господарська санкція у вигляді вилучення отриманого (нарахованого) платником або відповідним контролюючим органом прибутку (доходу) від господарської діяльності з видобування корисних копалин.
2.14.4. Органи державного гірничого нагляду у місячний термін після прийняття відповідного рішення надсилають до органу державної податкової служби за місцем податкової реєстрації платника, який буде здійснювати видобуток корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення, повідомлення про надання такому платнику дозволу на початок ведення видобувних робіт або погодження на проведення дослідно-промислової розробки.
2.14.5. Органи спеціально уповноваженого органу управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів у місячний термін після прийняття відповідного рішення надсилають до органу державної податкової служби за місцем податкової реєстрації платника, який буде здійснювати видобуток корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення, копію затверджених платником схем руху видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) на виробничих дільницях та місцях зберігання з урахуванням складу вихідної сировини, умов конкретного виробництва, особливостей технологічного процесу та вимог до кінцевої продукції з конкретизацією порядку визначення якості сировини та кінцевого продукту, визначення вмісту основної та супутньої корисної копалини в лабораторіях, атестованих згідно з правилами уповноваження та атестації у державній метрологічній системі.

Стаття 3. Плата за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин

3.1. Платники плати за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин
3.1.1. Платниками плати за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин, є юридичні та фізичні особи – суб’єкти господарської діяльності, які використовують у межах території України ділянки надр для: 
а) зберігання природного газу, нафти, газоподібних та інших рідких нафтопродуктів; 
б) витримування виноматеріалів, виробництва і зберігання винопродукції; 
в) вирощування грибів, овочів, квітів та інших рослин; 
г) зберігання харчових продуктів, промислових та інших товарів, речовин і матеріалів; 
ґ) провадження інших видів господарської діяльності. 
3.2. Об’єкт оподаткування
3.2.1. Об’єктом оподаткування платою за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин, є обсяг підземного простору (ділянки) надр: 
а) для зберігання природного газу та газоподібних продуктів – активний об’єм зберігання газу в пористих чи тріщинуватих геологічних утвореннях (пластах-колекторах); 
б) для зберігання нафти та інших рідких нафтопродуктів – об’єм спеціально створених та існуючих гірничих виробок (відпрацьованих і пристосованих), а також природних порожнин (печер); 
в) для витримування виноматеріалів, виробництва і зберігання винопродукції, вирощування грибів, овочів, квітів та інших рослин, зберігання харчових продуктів, промислових та інших товарів, речовин і матеріалів, провадження інших видів господарської діяльності – площа підземного простору, що надана у користування в спеціально створених та існуючих гірничих виробках (відпрацьованих і пристосованих), а також природних порожнинах (печерах).
3.3. Плата за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин, не справляється: 
3.3.1) з військових частин, закладів, установ і організацій Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, що фінансуються за рахунок державного бюджету; 
3.3.2) за використання транспортних тунелів та інших підземних комунікацій, колекторно-дренажних систем та об’єктів міського комунального господарства; 
3.3.3) за використання підземних споруд на глибині не більше ніж 20 метрів, збудованих відкритим способом без засипання або з подальшим ґрунтовим засипанням.
3.4. Ставки плати за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин
Ставки плати за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин, встановлюються окремо для кожного виду користування надрами у гривнях до одиниці виміру залежно від корисних властивостей надр і ступеня екологічної безпеки під час їх використання: 

Характер користування надрами	Вид користування надрами	Одиниця виміру	Ставка плати за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин, за одиницю обсягу користування надрами, гривень на рік	
Використання підземного простору надр – пористих чи тріщинуватих геологічних утворень (пластів – колекторів)	зберігання природного газу та газоподібних продуктів	тис. куб. метрів активного об’єму	0,19	
Використання підземного простору – спеціально створених та існуючих гірничих виробок (відпрацьованих і пристосованих), а також природних порожнин (печер) 	зберігання нафти та інших рідких нафтопродуктів 	куб. метрів	0,19	
	витримування виноматеріалів, виробництво і зберігання винопродукції 	кв. метрів	0,54	
	вирощування грибів, овочів, квітів та інших рослин 
	- " -
	0,31	
	зберігання харчових продуктів, промислових та інших товарів, речовин і матеріалів 	кв. метрів 	0,23	
	провадження іншої господарської діяльності 	- " -	0,77	
3.5. Індексація ставок плати за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин
3.5.1. З 1 січня року набрання чинності цим Кодексом щороку наростаючим підсумком проводиться індексація ставок плати за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин, за формулою:
Сі = Сб × дІ,
де Cі – проіндексована ставка плати за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин, у поточному році, гривень за 
1 куб. метр (1 тис. куб. метрів); 
Сб – базова ставка плати за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин, гривень за 1 куб. метр (1 тис. куб. метрів); 
дІ – добуток індексів цін виробників промислової продукції за попередні роки починаючи з року, який передує року набрання чинності цим Кодексом, а для нововведених ставок плати – починаючи з року їх введення, десятковим дробом з точністю до чотирьох знаків;
І – офіційно оприлюднений індекс цін виробників промислової продукції за попередній рік, відсотків.
У разі коли індекс цін виробників промислової продукції за попередній рік не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 100 відсотків.
3.5.2. Індекс цін виробників промислової продукції розраховується центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, а інформація про його розмір подається щороку до 1 лютого центральному органу державної податкової служби та оприлюднюється у засобах масової інформації.
3.6. Порядок обчислення податкових зобов’язань та строк сплати
Платник плати за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин, до закінчення визначеного розділом ІІ цього Кодексу граничного строку подання податкових розрахунків за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, подає за встановленою центральним органом державної податкової служби формою податкові розрахунки з плати за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин, органу державної податкової служби за місцезнаходженням ділянки надр.
У разі коли місце обліку платника не збігається з місцезнаходженням ділянки надр, копія податкового розрахунку з плати за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин, подається органу державної податкової служби за місцем його податкової реєстрації.
3.7. Порядок сплати податкових зобов’язань
Платник протягом десяти календарних днів після закінчення граничного строку подання податкового розрахунку за податковий (звітний) період сплачує податкові зобов’язання з плати за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин, у сумі, визначеній в розрахунку з плати, поданому ним органу державної податкової служби за місцезнаходженням ділянки надр.
У разі коли місце обліку платника не збігається з місцезнаходженням ділянки надр, платник протягом десяти календарних днів після закінчення граничного строку подання податкового розрахунку за податковий (звітний) період додатково подає (надсилає) до органу державної податкової служби за місцем його податкової реєстрації копію платіжного документа про сплату податкових зобов’язань з плати за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин, за податковий (звітний) період.
3.8. Контроль та відповідальність платників
3.8.1. Платник несе відповідальність за правильність обчислення суми плати за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання органам державної податкової служби відповідних розрахунків згідно із нормами цього Кодексу та інших законів України.
Контроль за правильністю обчислення, своєчасністю і повнотою справляння плати за користування надрами в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин, до бюджету здійснюють органи державної податкової служби.
Контроль за правильністю визначення обсягів використання надр в цілях, не пов’язаних з видобуванням корисних копалин, здійснюють органи державного гірничого нагляду в установленому порядку. 
Органи державного гірничого нагляду у місячний строк з дня видачі чи вилучення акта про надання гірничого відводу подають органам державної податкової служби за місцезнаходженням ділянки надр інформацію про зміни у переліку користувачів надр.

Розділ XІI. Місцеві податки і збори

Стаття 1. Податок з реклами

1.1. Платники податку
1.1.1. Платниками податку є юридичні особи, їх філії (відділення, представництва), та фізичні особи, що є замовниками виробництва та/або розповсюдження (розміщення) реклами в будь-якій формі та в будь-який спосіб (далі — рекламодавці), а також виробники та/або розповсюджувачі реклами, якщо вони самі є рекламодавцями.
1.1.2. Податковими агентами із сплати податку є виробники та/або розповсюджувачі реклами, та/або особи, які розміщують рекламу. 
1.1.3. У разі коли місце розміщення реклами відрізняється від місця реєстрації податкового агента, він повинен зареєструватися як платник податку з реклами в органах державної податкової служби за місцем розміщення реклами. 

1.2. Об’єкт оподаткування 
1.2.1. Об’єктом оподаткування є надання виробником та/або розповсюджувачем реклами послуг з виробництва та/або розповсюдження (розміщення) реклами рекламодавцю.
 
1.3. База оподаткування 
1.3.1. Базою оподаткування є вартість наданих рекламодавцю послуг з виробництва та/або розповсюдження (розміщення) реклами без урахування суми внесених (нарахованих) відповідно до цього Кодексу податків, зборів (обов’язкових платежів). Така вартість обчислюється виходячи з договірної  (контрактної) вартості, визначеної  за вільними цінами, але не нижчими за звичайні.
1.3.2. Якщо рекламні роботи виконуються власними силами рекламодавця, то базою оподаткування є вартість понесених витрат на самостійне виготовлення та/або розповсюдження (розміщення) своєї реклами. 

1.4. Ставки податку
1.4.1. Ставки податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами в межах від 0,1 до 0,5 відсотка бази оподаткування.

1.5. Звільнення від сплати податку
1.5.1. Не підлягають оподаткуванню послуги з виробництва та/або розповсюдження (розміщення) соціальної реклами, а також інформаційної продукції, яка не носить рекламний характер, а саме:
а) iнформацiйнi вивіски при вході у приміщення юридичної особи, її підрозділу або фізичної особи чи iнформацiйнi таблиці та надписи на (у) транспортних засобах, зокрема метрополітені, розповсюдження яких не має на меті отримання прибутку;
б) вивіски чи таблиці, що повідомляють про обмеження пересування, виконання ремонтних, аварійних та інших робіт;
в) повідомлення інформаційного характеру, що розміщуються всередині будинків або приміщень, розповсюдження яких не має на меті отримання прибутку;
г) рекламні носії, що містять соціальну рекламу;
ґ) оголошення чи повідомлення про зміну місця розташування підприємств, установ та організацій, їх номерів телефонів, телефаксів, телетайпів;
д) візитні картки юридичних та фізичних осіб.

1.6. Особливості справляння податку
1.6.1. Податкові агенти пред’являють рекламодавцю до сплати суму податку, що виділяється у документах окремим рядком одночасно із сплатою вартості наданих рекламних послуг. При цьому податкові агенти обчислюють суму податку до сплати рекламодавцю виходячи із загальної вартості оплачених рекламодавцем рекламних послуг.
1.6.2. У разі коли під час виконання рекламними агентствами рекламних робіт (надання рекламних послуг) залучаються треті особи, які виконують частину рекламних робіт (надають рекламні послуги), податок сплачується кожною такою особою пропорційно вартості фактично виконаних робіт.
1.6.3. Якщо реклама виготовлена та/або розповсюджена (розміщена) рекламодавцем, він обчислює суму податку самостійно.

1.7. Порядок та строки сплати податку
1.7.1. Податок сплачується до місцевих бюджетів за місцем розміщення реклами авансовими внесками до 30 числа (включно) кожного місяця (у лютому до 28 (29) включно). Суми нарахованих щомісячних авансових внесків відображаються у квартальній податковій декларації. Остаточна сума податку, обчислена відповідно до податкової декларації за звітний (податковий) квартал (з урахуванням фактично внесених авансових платежів), сплачується у строки, визначені для квартального податкового періоду.
1.7.2. Якщо рекламодавець більше не виготовляє та/або не розповсюджує (не розміщує) рекламу, він звільняється від обов’язку подання податкової декларації у наступних податкових (звітних) періодах, про що платник податку повідомляє орган державної податкової служби шляхом внесення відповідного запису до податкової декларації, що подається за останній податковий (звітний)  період. 
1.7.3. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному кварталу.

Стаття 2. Збір за місця для паркування транспортних засобів

2.1. Для цілей цієї статті терміни вживаються у такому значенні:
2.1.1) майданчики для платного паркування – площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, на якій відповідно до рішення органу місцевого самоврядування здійснюється платне паркування транспортних засобів;
2.1.2) спеціально відведені автостоянки – площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, яка визначається органами місцевого самоврядування із встановленням правил щодо відповідальності за збереження транспортного засобу.
До спеціально відведених автостоянок можуть належати комунальні гаражі, стоянки, паркінги (будівлі, споруди, їх частини), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету з метою здійснення організації  паркування транспортних засобів.
Не належать до спеціально відведених автостоянок гаражі, автостоянки, власники або користувачі  яких є платниками земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, а також земельні ділянки, що належать до прибудинкових територій.
 
2.2. Платники збору
2.2.1. Платниками збору є юридичні особи, їх філії (відділення, представництва), фізичні особи-підприємці, які згідно з рішенням  сільської, селищної або міської ради організовують та провадять діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для платного паркування та спеціально відведених автостоянках.
2.2.2. Перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, в якому зазначаються їх місцезнаходження, загальна площа, технічне облаштування, кількість місць для паркування транспортних засобів, затверджується рішенням сільської, селищної або міської ради про встановлення збору.
Таке рішення разом з переліком осіб, які уповноважені організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів, надається виконавчим органом сільської, селищної, міської ради органові державної податкової служби у п’ятиденний строк з дня набрання ним чинності.
2.2.3. Збір за місця для паркування транспортних засобів не справляється у разі паркування:
а) транспортних засобів, що належать закладам, установам, організаціям з метою надання швидкої або невідкладної медичної допомоги, пожежної і надзвичайної допомоги;
б) бойових машин та машин спеціального призначення правоохоронних органів, центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення реалізації державної політики у сфері цивільного захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, рятувальної справи, техногенної, пожежної і промислової безпеки,  центрального органу виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у сфері оборони;
в) транспортних засобів аварійних служб (при проведенні аварійно-відновлювальних робіт);
г) транспортних засобів, призначених для проведення робіт з ремонту та механізованого прибирання автомобільних доріг (вулиць). 

2.3. Об’єкт і база оподаткування збором
2.3.1. Об’єктом оподаткування є земельна ділянка, яка згідно з рішенням сільської, селищної або міської влади спеціально відведена для забезпечення паркування транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, тротуарах або інших місцях, а також  комунальні гаражі, стоянки, паркінги (будівлі, споруди, їх частини), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету.  
2.3.2. Базою оподаткування є площа земельної ділянки, відведена для паркування, а також площа комунальних гаражів, стоянок, паркінгів (будівель, споруд, їх частин), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету.  

2.4. Ставки збору
2.4.1. Ставки збору встановлюються за кожний день провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у гривнях за            1 квадратний метр площі земельної ділянки, відведеної для організації та провадження такої діяльності, у розмірі від 0,03 до 0,06 відсотка мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
2.4.2. При визначенні ставки збору сільські, селищні та міські ради враховують місцезнаходження спеціально відведених місць для паркування транспортних засобів, площу спеціально відведеного місця, кількість місць для паркування транспортних засобів, спосіб поставлення транспортних засобів на стоянку, режим роботи та їх заповнюваність.

2.5. Особливості встановлення збору
2.5.1. У разі обладнання місць, призначених для паркування транспортних засобів, спеціальними автоматичними пристроями збір сплачується особою, яка паркує транспортний засіб за допомогою спеціального платіжного засобу.
При цьому з осіб, які визначені підпунктом 2.2.3 пункту 2.2. цієї статті, збір не справляється.
2.5.2. Ставка збору та порядок сплати збору до бюджету встановлюються відповідною сільською, селищною або міською радою.

2.6. Порядок обчислення та строки сплати податку
2.6.1. Податок сплачується до місцевих бюджетів авансовими внесками  до 30 числа (включно) кожного місяця  (у лютому до 28 (29) включно) за місцем розташування спеціально відведеного місця для паркування транспортних засобів. Остаточна сума податку, обчислена відповідно до податкової декларації за звітний (податковий) квартал (з урахуванням фактично внесених авансових платежів), сплачується у строки, визначені для квартального податкового періоду.
2.6.2. Платник податку, який має підрозділ без статусу юридичної особи, що провадить діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на земельній ділянці не за місцем реєстрації такого платника податку, зобов’язаний зареєструвати такий підрозділ як платника податку в органі державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки.
2.6.3. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному кварталу.

Стаття 3. Збір за провадження деяких видів підприємницької діяльності 

3.1. Визначення термінів
Для цілей цієї статті терміни вживаються в такому значенні:
3.1.1) відокремлений підрозділ – підрозділ суб’єкта господарювання, який розташований поза його межами та здійснює всі або частину його функцій;
3.1.2) збір за провадження деяких видів підприємницької діяльності – сума коштів, яка сплачується за придбання та використання торгового патенту;
3.1.3) окреме гральне місце – гральний автомат, гральний/більярдний стіл, інший стіл, призначений для проведення розважальних ігор, гральний жолоб (доріжка). Окреме гральне місце може включати незалежні гральні місця;
3.1.4) незалежні гральні місця – це:
місця за одним гральним столом, які дають можливість кільком гравцям одночасно брати участь в іграх, що не пов’язані між собою та не впливають на результати інших гравців;
місця за одним гральним автоматом, обладнані окремими моніторами, приймальниками монет, жетонів або купюр, клавіатурами або іншими засобами керування таким автоматом, які дають можливість кільком гравцям одночасно брати участь в іграх. При цьому ситуація, що складається під час гри в одного з гравців, не залежить від ситуацій, що складаються в інших гравців;
3.1.5) короткотерміновий торговий патент – торговий патент на право провадження торговельної діяльності, строк дії якого не перевищує                    15 календарних днів;
3.1.6) пільговий торговий патент – торговий патент на право провадження торговельної діяльності, під час придбання якого вноситься збір за весь строк його дії;
3.1.7) платні послуги – діяльність, пов’язана з наданням послуг для задоволення особистих потреб замовника за готівку, а також з використанням інших форм розрахунків, включаючи кредитні картки. Перелік платних послуг, для надання яких необхідно придбавати торговий патент, визначається Кабінетом Міністрів України;
3.1.8) пункт обміну іноземної валюти – обмінний пункт суб’єкта господарювання, який діє на підставі агентських договорів з уповноваженим банком, обмінний пункт уповноваженого банку, розташований поза його операційним залом, обмінний пункт іншої фінансової та нефінансової установи, якій видано ліцензію Національного банку України на здійснення операцій з торгівлі іноземною валютою;
3.1.9) пункт продажу товарів – це:
магазин, інша торговельна точка, що розташовані в окремому приміщенні, будівлі або їх частині, і мають торговельний зал для покупців або використовують для торгівлі його частину;
кіоск, палатка, інша мала архітектурна форма, яка розташована в окремому приміщенні, але не має вбудованого торговельного залу для покупців;
автомагазин, розвозка, інший вид пересувної торговельної мережі;
лоток, прилавок, інший вид торговельної точки у відведеному для торговельної діяльності місці, крім лотків і  прилавків, що надаються в оренду суб’єктам господарювання – фізичним особам та розташовані в межах спеціалізованих підприємств сфери торгівлі – ринків усіх форм власності;
стаціонарна, малогабаритна і пересувна автозаправна станція, заправний пункт, який здійснює торгівлю нафтопродуктами, скрапленим та стиснутим газом;
фабрика-кухня, фабрика-заготівельня, їдальня, ресторан, кафе, закусочна, бар, буфет, відкритий літній майданчик, кіоск, інший пункт громадського харчування;
оптова база, склад-магазин, інші приміщення, що використовуються для здійснення оптової торгівлі за готівку, інші готівкові платіжні засоби та з використанням кредитних карток;
	3.1.10) торговельна діяльність – роздрібна та оптова торгівля, діяльність у торговельно-виробничій (громадське харчування) сфері за готівку, інші готівкові платіжні засоби та з використанням кредитних карток;
	3.1.11) торговий патент – державне свідоцтво з обмеженим строком дії, яке засвідчує право суб’єкта господарювання (його відокремленого підрозділу) на провадження певного виду підприємницької діяльності та користування яким передбачає своєчасне внесення до бюджету відповідного збору.

3.2.Платники збору
3.2.1. Платниками збору є суб’єкти господарювання (їх відокремлені підрозділи), які провадять такі види господарської діяльності:
а) торговельна діяльність у пунктах продажу товарів;
б) діяльність з надання платних послуг за переліком, визначеним Кабінетом Міністрів України;
в) торгівля готівковими валютними цінностями у пунктах продажу іноземної валюти;
г) діяльність у сфері розваг (крім проведення державних грошових лотерей).
3.2.2. Платниками збору з придбанням пільгового торгового патенту провадиться:
3.2.2.1)  торговельна діяльність суб’єктів господарювання, які реалізують:
а) товари повсякденного вжитку та продукти харчування через торговельні установи, утворені з цією метою громадськими організаціями інвалідів;
б) виключно товари військової атрибутики та повсякденного вжитку для військовослужбовців на території військових частин і військових навчальних закладів;
3.2.2.2) торговельна діяльність суб’єктів господарювання, які здійснюють продаж періодичних видань друкованих засобів масової інформації, такою супутньою продукцією: ручки, олівці, інструменти для креслення, пензлі, мастихіни, мольберти, фарби, лаки, розчинники та закріплювачі для малювання та живопису, полотно, багети, рамки та підрамники для картин, швидкозшивачі, інші канцелярські прилади та конторське приладдя.
Дія цього підпункту не поширюється на торгівлю супутньою продукцією, виготовленою з дорогоцінних і напівдорогоцінних металів;
3.2.2.3) торговельна діяльність виключно з використанням таких товарів: насіння та посадковий матеріал овочевих, баштанних, кормових та квіткових культур, кормових коренеплодів та картоплі; сірники;
3.2.2.4) торговельна діяльність виключно з використанням таких товарів вітчизняного виробництва:
а) поштові марки, листівки, вітальні листівки і конверти непогашені, ящики, коробки, мішки, сумки та інша тара, виготовлена з дерева, паперу та картону, яка використовується для поштових відправлень підприємствами, що належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту та зв’язку, і фурнітура до них;
б) періодичні видання друкованих засобів масової інформації, що мають реєстраційні свідоцтва, видані в установленому порядку, а також книги, брошури, альбоми, нотні видання, буклети, плакати, картографічна продукція, що видаються юридичними особами – резидентами України, проїзні квитки, зошити;
в) товари народних промислів, крім антикварних та тих, що становлять культурну цінність згідно з переліком, затвердженим центральним органом виконавчої влади у сфері культури;
г) готові лікарські засоби (лікарські препарати, ліки, медикаменти, предмети догляду, перев'язувальні матеріали та інше медичне приладдя), вітаміни для населення, тампони, інші види санітарно-гігієнічних виробів із целюлози або її замінників, ветеринарні препарати; 
ґ) термометри та індивідуальні діагностичні прилади (незалежно від країни їх походження);
д) зубні паста та порошки, косметичні серветки, дитячі пелюшки, папір туалетний, мило господарське;
е) вугілля, вугільні брикети, паливо пічне побутове, гаc освітлювальний, торф паливний кусковий, торф'яні брикети і дрова для продажу населенню, газ скраплений у балонах, що реалізується населенню за місцем проживання для використання у житлових та/або нежитлових приміщеннях.
3.2.3. Не є платниками збору за провадження торговельної діяльності та діяльності з надання платних послуг такі суб’єкти господарювання:
а) підприємства та організації військової торгівлі;
б) аптеки, що перебувають у державній та комунальній власності; 
в) розташовані у селах, селищах і містах районного значення підприємства та організації споживчої кооперації та торгово-виробничі державні підприємства робітничого постачання;
г) фізичні особи - підприємці, які провадять торговельну діяльність у межах ринків усіх форм власності;
ґ) фізичні особи - підприємці, які здійснюють продаж вирощених в особистому підсобному господарстві, на присадибній, дачній, садовій і городній ділянках продукції рослинництва і тваринництва, свійської худоби та птиці (як у живому вигляді, так і продукції забою в сирому вигляді та у вигляді первинної переробки), продукції власного бджільництва;
д) фізичні особи - підприємці, які сплачують державне мито за нотаріальне посвідчення договорів про відчуження власного майна, якщо товари кожної окремої категорії відчужуються не частіше одного разу на календарний рік;
е) суб’єкти господарювання, утворені громадськими організаціями інвалідів, які мають податкові пільги згідно із законодавством та здійснюють торгівлю виключно продовольчими товарами вітчизняного виробництва та продукцією, виготовленою на підприємствах "Українського товариства сліпих" та "Українського товариства глухих";
є) суб’єкти господарювання, які провадять торговельну діяльність виключно з використанням таких видів товарів вітчизняного виробництва: хліб і хлібобулочні вироби; борошно пшеничне та житнє; сіль, цукор, олія соняшникова і кукурудзяна; молоко і молочна продукція, крім молока і вершків згущених із домішками і без них; продукти дитячого харчування; безалкогольні напої; морозиво; яловичина та свинина; свійська птиця; яйця; риба; ягоди і фрукти; мед та інші продукти бджільництва, бджолоінвентар і засоби захисту бджіл; картопля і плодоовочева продукція; комбікорми для продажу населенню;
ж) суб’єкти господарювання, що реалізують продукцію власного виробництва фізичним особам, які перебувають з ними у трудових відносинах, через пункти продажу товарів, вбудовані у виробничі або адміністративні приміщення, що належать такому суб’єкту;
з) суб’єкти господарювання, які провадять діяльність із закупівлі у населення продукції (заготівельна діяльність), якщо подальша реалізація такої продукції відбувається за розрахунками у безготівковій формі (пункти приймання склотари, макулатури, відходів паперових, картонних і ганчіркових; заготівля сільськогосподарської продукції та продуктів її переробки);
и) підприємства, установи та організації, які провадять діяльність у торговельно-виробничій сфері (громадське харчування), у тому числі навчальних закладах, із обслуговування виключно працівників таких підприємств, установ та організацій, а також учнів і студентів у навчальних закладах.

3.3. Розмір збору
3.3.1. Розмір збору за провадження торговельної діяльності та діяльності з надання платних послуг встановлюється органами місцевого самоврядування залежно від місцезнаходження суб’єкта господарювання (його відокремленого підрозділу) та асортименту товарів (переліку послуг).
3.3.2. Розмір збору за провадження торговельної діяльності (крім провадження торговельної діяльності нафтопродуктами, скрапленим та стиснутим газом із застосуванням пістолетних паливно-роздавальних колонок на стаціонарних, малогабаритних і пересувних автозаправних станціях, заправних пунктах) та діяльності з надання платних послуг на календарний місяць встановлюється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня календарного року (далі – мінімальна заробітна плата), у таких межах:
а) на території м. Києва та обласних центрів – від 0,08 до 0,4 розміру мінімальної заробітної плати;
б) на території м. Севастополя, міст обласного значення (крім обласних центрів) і районних центрів – від 0,04 до 0,2 розміру мінімальної заробітної плати;
в) на території інших населених пунктів – до 0,1 розміру мінімальної заробітної плати.
3.3.3. У разі, коли пункти продажу товарів (надання послуг) розташовані в курортній місцевості або на території, прилеглій до митниці, інших пунктів переміщення через митний кордон, органи місцевого самоврядування, до бюджетів яких спрямовуються кошти від сплати збору, можуть прийняти рішення щодо збільшення розміру збору, але не більш як до 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.
3.3.4. Розмір збору за провадження торговельної діяльності нафтопродуктами, скрапленим та стиснутим газом на стаціонарних, малогабаритних і пересувних автозаправних станціях, заправних пунктах встановлюється окремо на кожний пістолет паливно-роздавальних колонок за календарний місяць у межах від 0,08 до 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, залежно від місця розташування таких пунктів продажу.
3.3.5. Розмір збору за здійснення торгівлі валютними цінностями на календарний місяць становить 1,2 розміру мінімальної заробітної плати.
3.3.6. Розмір збору за здійснення діяльності у сфері розваг становить (на квартал):
для використання грального автомата (грального автомата "кран-машина", грального автомата, на якому проводяться дитячі ігри, іншого грального автомата, призначеного для проведення платних розважальних ігор) – розмір мінімальної заробітної плати;
для використання кегельбанів, що вводяться в дію за допомогою жетона, монети або без них, – розмір мінімальної заробітної плати, збільшений у 2,0 рази, за кожний гральний жолоб (доріжку);
для використання столів для більярду, що вводяться в дію за допомогою жетона, монети або без них, крім столів для більярду, що використовуються для спортивних аматорських змагань, – розмір мінімальної заробітної плати, за кожний стіл для більярду;
для проведення інших оплатних розважальних ігор – розмір мінімальної заробітної плати, за кожне окреме гральне місце.
3.3.7. Розмір збору за провадження торговельної діяльності із придбанням  пільгового торгового патенту встановлюється у розмірі 0,05 розміру мінімальної заробітної плати, за весь строк дії такого патенту.
3.3.8. Розмір збору за провадження торговельної діяльності із придбанням  короткотермінового торгового патенту за один день становить 0,02 розміру мінімальної заробітної плати.
3.3.9. Розмір збору, визначений відповідно до цієї статті, округляється (менш як 50 копійок відкидається, а 50 копійок і більше округляється до однієї гривні).

3.4. Порядок сплати збору та придбання торгового патенту
3.4.1. Сплата збору здійснюється:
суб’єктами господарювання, що провадять торговельну діяльність або надають платні послуги (крім пересувної торговельної мережі), – за місцезнаходженням пункту продажу товарів або пункту з надання платних послуг;
суб’єктами господарювання, що здійснюють торгівлю готівковими валютними цінностями, – за місцезнаходженням пункту продажу іноземної валюти;
суб’єктами господарювання, що здійснюють діяльність у сфері розваг, – за місцезнаходженням пункту надання послуг у сфері розваг; 
суб’єктами господарювання, що здійснюють торгівлю через пересувну торговельну мережу, – за місцем реєстрації таких суб’єктів.
3.4.2. Для провадження передбачених цією статтею видів підприємницької діяльності суб’єкт господарювання подає до органу державної податкової служби за місцем сплати збору заявку на придбання торгового патенту, яка повинна містити такі відомості:
а) найменування суб’єкта господарювання, код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) та прізвище, ім’я, по батькові суб’єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичної особи);
б) юридична адреса (місцезнаходження) суб’єкта господарювання, а у разі, коли патент придбавається для відокремленого підрозділу, – узгодження з органом місцевого самоврядування місцезнаходження такого підрозділу;
в) вид підприємницької діяльності, для провадження якої придбавається торговий патент;
г) місцезнаходження суб’єкта господарювання;
ґ) найменування документа про повну або часткову сплату збору;
д) назва та фактична адреса (місцезнаходження) пункту торговельної діяльності, обмінного пункту, пункту з надання платних послуг, грального місця, позначення "виїзна торгівля";
е) назва, дата, номер документа, що засвідчує право власності (оренди), дата, номер документа, що засвідчує дозвіл на розташування пункту торгівлі, обміну валют, гральних місць, тощо та назва органу, що його видав;
є) період, на який придбавається торговий патент;
ж)  назва органу, дата, номер ліцензії на право провадження діяльності, що підлягає патентуванню.
3.4.3. Відомості, наведені в поданій суб’єктом господарювання заявці, звіряються з оригіналами документів, на підставі яких заповнена така заявка.
3.4.4. Одночасно із заявкою на придбання торгового патенту суб’єкт господарювання подає відповідному органу державної податкової служби розрахунок збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності. 
3.4.5. Форма торгового патенту, розрахунку збору та порядок їх заповнення встановлюються центральним органом державної податкової служби.
3.4.6. Сума збору, сплачена суб’єктом господарювання під час придбання торгового патенту, враховується у зменшення розміру збору, який підлягає сплаті в останній податковий (звітний) період його дії (місяць, квартал).
3.4.7. Торгові патенти обов’язково придбаваються суб’єктами господарювання окремо для кожного відокремленого підрозділу, який провадить торговельну діяльність, діяльність з надання платних послуг, здійснює торгівлю готівковими валютними цінностями.
3.4.8. У разі здійснення діяльності у сфері розваг, торговий патент придбавається для кожного окремого грального місця. Якщо окреме гральне місце має декілька незалежних гральних місць, торговий патент придбавається окремо для кожного з них.
3.4.9. Збір підлягає сплаті:
а) за провадження торговельної діяльності з придбанням короткотермінового торгового патенту – не пізніше ніж за один календарний день до початку провадження такої діяльності;
б) за провадження торговельної діяльності (крім торговельної діяльності з придбанням короткотермінового торгового патенту), діяльності з надання платних послуг, здійснення торгівлі готівковими валютними цінностями – щомісяця не пізніше 15 числа, який передує звітному місяцю;
в) за здійснення діяльності у сфері розваг – щокварталу не пізніше 15 числа місяця, який передує звітному кварталу.

3.5. Порядок використання торгового патенту
3.5.1. Оригінал торгового патенту повинен бути розміщений:
на фронтальній вітрині магазину, а за її відсутності – біля касового апарата; 
на фронтальній вітрині малої архітектурної форми; 
на табличці – для автомагазинів, розвозок та інших видів пересувної торговельної мережі, а також для лотків, прилавків та інших видів торговельних точок, відкритих у відведених для торговельної діяльності місцях;
у пунктах обміну іноземної валюти;
у приміщеннях для надання платних послуг, а також у приміщеннях, де проводяться розважальні ігри.

3.5.2. Торговий патент повинен бути відкритий та доступний для огляду.
3.5.3. В окремих випадках для запобігання пошкодженню торгового патенту (вигоряння на сонці, псування внаслідок затікання дощової води, псування сторонніми особами тощо) дозволяється розміщувати нотаріально засвідчені копії  торгових патентів у визначених цією частиною місцях. При цьому оригінал такого патенту повинен зберігатись у відповідальної особи суб’єкта господарювання або відповідальної особи відокремленого підрозділу, яка зобов’язана надавати його для огляду уповноваженим законом особам.
3.5.4. Торговий патент діє на території, на яку поширюються повноваження органу, який здійснив реєстрацію суб’єкта господарювання або з яким погоджено місцезнаходження його відокремленого підрозділу.
3.5.5. Передача торгового патенту іншому суб’єкту господарювання або іншому відокремленому підрозділу такого суб’єкта не дозволяється.
3.5.6. Торговий патент, виданий для провадження торговельної діяльності з використанням пересувної торговельної мережі (автомагазини, розвозки тощо), діє на території України.  
3.6. Строк дії торгового патенту
3.6.1. Строк дії торгового патенту, крім короткотермінового торгового патенту та торгового патенту на здійснення діяльності у сфері розваг, становить 12 календарних місяців.
3.6.2. Строк дії короткотермінового торгового патенту становить від одного до п’ятнадцяти календарних днів.
3.6.3. Строк дії торгового патенту на здійснення діяльності у сфері розваг становить вісім календарних кварталів.
3.6.4. У разі невнесення суб’єктом господарювання збору у встановлений цією статтею строк, дія такого патенту анулюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулось таке порушення.
3.6.5. Суб’єкт господарювання, що припинив діяльність, яка відповідно до цього Кодексу підлягає патентуванню, до 15 числа місяця, що передує звітному, письмово повідомляє про це відповідному органу державної податкової служби. При цьому торговий патент підлягає поверненню органу державної податкової служби, який його видав, а суб’єкту господарювання повертається надмірно сплачена сума збору.

Стаття 4. Туристичний збір

4.1. Туристичний збір — це місцевий збір, кошти від якого зараховуються до місцевого бюджету і використовуються для розвитку туристичної і курортної інфраструктури відповідної територіальної громади.

4.2. Платники збору
4.2.1. Платниками збору є громадяни України, іноземці, а також особи без громадянства, які прибувають на територію адміністративно-територіальної одиниці, на якій діє рішення сільської, селищної та міської ради про встановлення туристичного збору, та отримують (споживають) послуги з тимчасового проживання (ночівлі) із зобов’язанням залишити місце перебування в зазначений строк.
4.2.2. Платниками збору не можуть бути особи, які постійно проживають у селі, селищі, місті, радами яких встановлено такий збір, у тому числі на умовах договорів найму.

4.3. Ставки збору
4.3.1. Cтавка встановлюється у розмірі від 0,5 до 1 відсотка до бази справляння збору, визначеної пунктом 4.4. цієї статті.

4.4. База справляння збору
4.4.1. Базою справляння є вартість тимчасового проживання (ночівлі) в місцях, визначених пунктом 4.5.1 цієї статті.
4.4.2. До вартості проживання не включається витрати на харчування чи побутові послуги (прання, чистка, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), телефонні рахунки, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в’їзд (віз), обов’язкове страхування, витрати на усний та письмовий переклади, інші документально оформлені витрати, пов’язані з правилами в’їзду. 

4.5. Податкові агенти 
4.5.1. Згідно з рішенням сільської, селищної та міської ради справляння збору може здійснюватися:
а) адміністраціями готелів, кемпінгів, мотелів, гуртожитків для приїжджих та іншими закладами готельного типу, санаторно-курортними закладами;
б) квартирно-посередницькими організаціями, які направляють неорганізованих осіб на поселення у будинки (квартири), що належать фізичним особам на праві власності або на праві користування за договором найму;
в) юридичними особами або фізичними особами-підприємцями, які уповноважуються сільською, селищною або міською радою справляти збір на умовах договору, укладеного з відповідною радою.
	
4.6. Особливості справляння збору
4.6.1. Податкові агенти справляють збір під час надання послуг, пов’язаних з тимчасовим проживанням (ночівлею), і зазначають суму сплаченого збору окремим рядком у рахунку (квитанції) на проживання.

4.7. Порядок сплати збору
4.7.1.  Збір сплачується до місцевих бюджетів авансовими внесками  до 30 числа (включно) кожного місяця (у лютому до 28 (29) включно). Суми нарахованих щомісячних авансових внесків відображаються у квартальній податковій декларації. Остаточна сума податку, обчислена відповідно до податкової декларації за звітний (податковий) квартал (з урахуванням фактично внесених авансових платежів), сплачується у строки, визначені для квартального податкового періоду.
4.7.2. Податковий агент, який має підрозділ без статусу юридичної особи, що надає послуги з тимчасового проживання (ночівлі) не за місцем реєстрації такого податкового агента, зобов’язаний зареєструвати такий підрозділ як податкового агента туристичного збору в органі державної податкової служби за місцезнаходженням підрозділу.
4.7.3. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному кварталу.

Розділ ХІІІ. Плата за землю

Стаття 1. Визначення термінів

У цьому розділі наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:
1.1) плата за землю – загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;
1.2) земельний податок – обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі у цьому розділі – податок); 
1.3) орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності – обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у цьому розділі – орендна плата);
1.4) земельна ділянка – частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами; 
1.5) прибудинкова територія – встановлена за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельна ділянка багатоквартирної несадибної житлової забудови, яка необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку (будинків) і пов'язаних з ним господарських та технічних будівель і споруд;
1.6) власники земельних ділянок – юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які відповідно до законодавства набули права власності на землю в Україні, а також територіальні громади та держава;
1.7) землекористувачі – юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до законодавства  надані в користування земельні ділянки державної та комунальної власності, в тому числі на умовах оренди;
1.8) нормативна грошова оцінка земельних ділянок – капіталізований      рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів;
1.9) ставка податку – законодавчо визначений річний розмір плати за одиницю площі оподатковуваної земельної ділянки;
1.10) одиниця площі оподатковуваної земельної ділянки: 
1.10.1) у межах населеного пункту – 1 (один) метр квадратний (кв. метр); 
1.10.2) за межами населеного пункту – 1 (один) гектар (га). 
1.11) смуга відведення залізниць – землі, надані під залізничне полотно та його облаштування;
1.12) смуга відведення автомобільних доріг – землі, надані під проїзну частину та узбіччя;
1.13) дані державного земельного кадастру – сукупність відомостей і документів  про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлені відповідно до закону; 
1.14) цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку;
1.15) землі сільськогосподарського призначення - землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей; 
	1.16) сільськогосподарські угіддя - рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги; 
1.17) несільськогосподарські угіддя - господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо; 
1.18) землі житлової та громадської забудови - земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування;	
1.19) бюджетна установа - орган, установа чи організація, визначена Конституцією України, а також установа чи організація, створена у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим чи органами місцевого самоврядування, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевих бюджетів. 
1.20) лісові землі – земельні ділянки, на яких розташовані лісові ділянки;
1.21) нелісові землі – земельні ділянки, зайняті чагарниками, комунікаціями, сільськогосподарськими угіддями, водами і болотами, малопродуктивними землями тощо. 

Стаття 2. Платники податку

2.1. Платниками податку є:
2.1.1) власники земельних ділянок, земельних часток (паїв);
2.1.2) землекористувачі.

Стаття 3. Об'єкти оподаткування 

3.1. Об'єктами оподаткування є:
3.1.1) земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні;
3.1.2) земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Стаття 4. База оподаткування 

4.1. Базою оподаткування є:
4.1.1) нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням  коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;
4.1.2) площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Стаття 5. Ставки податку за земельні ділянки сільськогосподарських   угідь (незалежно від місцезнаходження)

5.1. Ставки податку за один гектар сільськогосподарських угідь встановлюються у відсотках від їх нормативної грошової оцінки у таких розмірах: 
5.1.1) для ріллі, сіножатей та пасовищ - 0,1;
5.1.2) для багаторічних насаджень       - 0,03.
5.2. За сільськогосподарські угіддя, що надані в установленому порядку і використовуються за цільовим призначенням, у тому числі військовими сільськогосподарськими підприємствами, незалежно від того, до якої категорії земель вони віднесені, податок справляється за ставками, визначеними пунктом 5.1 цієї статті.
5.3. За сільськогосподарські угіддя, що надані в установленому порядку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на яких понад три роки не ведеться таке виробництво, податок справляється за ставками, визначеними пунктом 5.1 цієї статті із застосуванням коефіцієнта 1,2, який у разі подальшого неведення такого виробництва щороку збільшується на          20 відсотків.

Стаття 6. Оподаткування земельних ділянок, наданих на землях лісогосподарського призначення (незалежно від місцезнаходження)

6.1. Податок за лісові землі справляється як складова плати за спеціальне використання лісових ресурсів, що визначається податковим законодавством.
6.2. Ставки податку за один гектар нелісових земель, які надані у встановленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства, встановлюються:
6.2.1) за сільськогосподарські угіддя - відповідно до статті 5 цього розділу;
6.2.2) за ділянки, зайняті виробничими, культурно-побутовими, жилими будинками та господарськими будівлями і спорудами, - відповідно до статей 9 і 13 цього розділу. 

Стаття 7. Ставка податку за земельні ділянки, розташовані в межах населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких проведено

7.1. Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 5, 6 і 9 цього розділу. 

Стаття 8. Ставки податку за земельні ділянки, розташовані в межах населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено

8.1. Ставки податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких не проведено, встановлюються у таких розмірах: 
Групи населених пунктів з чисельністю населення,  тис. осіб	Ставки  податку 
гривень за 1 кв. метр	Коефіцієнт, що застосовується у містах Києві, Сімферополі, Севастополі та містах обласного значення	
до 0,2	0,075		
від 0,2 до 1	0,105		
від 1 до 3	0,135		
від 3 до 10	0,15		
від 10 до 20	0,24		
від 20 до 50	0,375	1,2	
від 50 до 100	0,45	1,4	
від 100 до 250	0,525	1,6	
від 250 до 500	0,6	2,0	
від 500 до 1000	0,75	2,5	
від 1000 і більше	1,05	3,0	

8.2. У населених пунктах, віднесених Кабінетом Міністрів України до курортних, до ставок податку, зазначених у пункті 8.1 цієї статті, застосовуються такі коефіцієнти:
8.2.1) на південному узбережжі Автономної Республіки Крим – 3;
8.2.2) на південно-східному узбережжі Автономної Республіки Крим – 2,5;
8.2.3) на західному узбережжі Автономної Республіки Крим – 2,2;
8.2.4) на Чорноморському узбережжі Миколаївської, Одеської та Херсонської областей – 2;
8.2.5) у гірських та передгірних районах Закарпатської, Львівської, Івано-Франківської та Чернівецької областей – 2,3, крім населених пунктів, які відповідно до законодавства віднесені до категорії гірських;
8.2.6) на узбережжі Азовського моря та в інших курортних місцевостях – 1,5.
8.3. Ставки податку за земельні ділянки (за винятком сільськогосподарських угідь та земель лісогосподарського призначення) диференціюють та затверджують відповідні сільські, селищні, міські ради виходячи із ставок податку, встановлених пунктом 8.1 цієї статті, функціонального використання та місцезнаходження земельної ділянки, але не більше трикратного розміру цих ставок податку, з урахуванням коефіцієнтів, встановлених пунктом 8.2 цієї статті.

Стаття 9. Особливості встановлення ставок земельного податку 

9.1. Податок за земельні ділянки (в межах населених пунктів), зайняті житловим фондом, автостоянками для зберігання особистих транспортних засобів громадян, які використовуються без отримання прибутку, гаражно-будівельними, дачно-будівельними та садовими кооперативами, індивідуальними гаражами і садовими дачними будинками фізичних осіб, а також за земельні ділянки, надані для потреб сільськогосподарського виробництва, водного та лісового господарства, які зайняті виробничими, культурно-побутовими, господарськими та іншими будівлями і спорудами, справляється у розмірі 3 відсотки суми земельного податку, обчисленого відповідно до статей 7 і 8 цього розділу.
9.2. Податок за земельні ділянки (в межах населених пунктів) на територіях та об'єктах природоохоронного, оздоровчого та рекреаційного призначення, використання яких не пов’язано з функціональним призначенням цих територій та об’єктів, справляється у п'ятикратному розмірі податку, обчисленого відповідно до статей 7 і 8 цього розділу.
9.3. Податок за земельні ділянки (в межах населених пунктів) на територіях та об'єктах історико-культурного призначення, використання яких не пов’язано з функціональним призначенням цих територій та об’єктів, справляється у розмірі, обчисленому відповідно до статей 7 і 8 цього розділу із  застосуванням таких коефіцієнтів:
9.3.1) міжнародного значення - 7,5;
9.3.2) загальнодержавного значення - 3,75;
9.3.3) місцевого значення - 1,5.
9.4. Податок за земельні ділянки (в межах населених пунктів), надані для залізниць в межах смуг відведення, для гірничодобувних підприємств для видобування корисних копалин та розробку родовищ корисних копалин, а також за водойми, надані для виробництва рибної продукції, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 7 і 8 цього розділу.
9.5. У разі надання в оренду земельних ділянок (в межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, у тому числі зазначеними у пунктах 9.1, 9.4 цієї статті, іншим суб’єктам, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється відповідно до статті 7 цього розділу від нормативної грошової оцінки, визначеної з урахуванням застосування відповідного коефіцієнта функціонального використання цих площ, залежно від виду економічної діяльності орендаря, та статті 8 цього розділу. 

Стаття 10. Ставки податку за земельні ділянки несільськогосподарських угідь, розташовані за межами населених пунктів,  нормативну грошову оцінку яких не проведено

10.1. Ставка податку за один гектар несільськогосподарських угідь, зайнятих господарськими будівлями (спорудами), встановлюється у розмірі       5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.
10.2. Ставка податку за земельні ділянки, надані садовим кооперативам, в тому числі зайняті садовими дачними будинками фізичних осіб, встановлюється у розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Стаття 11. Ставки податку за земельні ділянки, надані підприємствам промисловості, транспорту, зв’язку, енергетики, оборони, розташовані за межами населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено 

11.1. Ставка податку за земельні ділянки, надані підприємствам промисловості, транспорту (крім земель залізничного транспорту  в межах смуг відведення), зв’язку, а також підприємствам і організаціям, що здійснюють експлуатацію ліній електропередач (крім сільськогосподарських угідь та земель лісогосподарського призначення), встановлюється у розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;
11.2. Ставка податку за земельні ділянки, надані для залізничного транспорту в межах смуг відведення, військовим формуванням, утвореним відповідно до законів України, які не утримуються за рахунок державного або місцевих бюджетів, госпрозрахунковим підрозділам Збройних Сил України,  встановлюється у розмірі 0,02 відсотка від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.
11.3. Ставка податку за земельні ділянки, надані для підприємств промисловості, зайняті землями тимчасової консервації (деградовані землі), встановлюються у розмірі 0,03 відсотка від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Стаття 12. Ставка податку за земельні ділянки, передані у власність  або надані в користування на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, розташовані за межами населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено

12.1. Ставка податку за земельні ділянки, передані у власність або надані в користування на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення (крім сільськогосподарських угідь та лісових земель), нормативну грошову оцінку яких не проведено, встановлюється у розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Стаття 13. Ставки податку за земельні ділянки на землях водного фонду та лісогосподарського призначення, розташовані за межами  населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено

13.1. Ставка податку за земельні ділянки на землях водного фонду встановлюється у розмірі 0,3 відсотка від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.
13.2. Ставка податку за земельні ділянки на землях водного фонду, а також за земельні ділянки лісогосподарського призначення, які зайняті виробничими, культурно-побутовими, господарськими та іншими будівлями і спорудами, встановлюється у розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Стаття 14. Пільги щодо податку для фізичних осіб

14.1. Від сплати податку звільняються:
14.1.1) інваліди першої і другої групи;
14.1.2) фізичні особи, які виховують трьох і більше дітей віком до           16 років;
14.1.3) пенсіонери (за віком);
14.1.4) ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”;
14.1.5) фізичні особи, визнані законом особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;
14.2. Звільнення від сплати податку за земельні ділянки, передбачене для відповідної категорії фізичних осіб пунктом 15.1 цієї статті, поширюється на  одну земельну ділянку за кожним видом використання у межах  граничних норм:
14.2.1) для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більш як 2 гектари;
14.2.2) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): у селах - не більш як    0,25 гектара, в селищах – не більш як 0,15 гектара, в містах - 0,1 гектара;
14.2.3) для індивідуального дачного будівництва - не більш як 0,1 гектара; 
14.2.4) для будівництва індивідуальних гаражів - не більш як 0,01 гектара;
14.2.5) для ведення садівництва – не більш як 0,12 гектара.

Стаття 15. Пільги щодо податку для юридичних осіб

15.1. Від сплати податку звільняються:
15.1.1) заповідники, у тому числі історико-культурні, національні природні парки, заказники (крім мисливських), парки державної та комунальної власності, регіональні ландшафтні парки, ботанічні сади, дендрологічні і зоологічні парки, пам'ятки природи, заповідні урочища та парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва;
15.1.2) дослідні господарства науково-дослідних установ і навчальних закладів сільськогосподарського профілю та професійно-технічних училищ;
15.1.3) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, органи прокуратури, заклади, установи та організації, спеціалізовані санаторії України для реабілітації хворих, військові формування, утворені відповідно до законів України, Збройні Сили України та Державна прикордонна служба України, – які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;
15.1.4) дитячі санаторно-курортні та оздоровчі заклади України, незалежно від їх підпорядкованості, у тому числі дитячі санаторно-курортні та оздоровчі заклади України, які знаходяться на балансі підприємств, установ та організацій;
15.1.5) релігійні та благодійні організації, зареєстровані відповідно до законодавства України, що не провадять підприємницьку діяльність;
15.1.6) санаторно-курортні та оздоровчі заклади громадських організацій інвалідів, реабілітаційні установи громадських організацій інвалідів;
15.1.7) громадські організації інвалідів України, підприємства та організації громадських організацій інвалідів, майно яких є їх повною власністю, де кількість інвалідів, які мають там основне місце роботи, становить протягом попереднього звітного періоду не менш як 50 відсотків загальної чисельності працюючих, і за умови, що фонд оплати праці таких інвалідів становить протягом попереднього звітного періоду не менш як             25 відсотків суми загальних витрат на оплату праці, що відносяться до складу валових витрат виробництва (обігу).
Зазначені підприємства та організації громадських організацій інвалідів мають право застосовувати цю пільгу за наявністю дозволу на право користування такою пільгою, який надається Комісією з питань діяльності підприємств та організацій громадських організацій інвалідів відповідно до Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".
У разі порушення вимог цієї норми зазначені громадські організації інвалідів, їх підприємства та організації зобов'язані сплатити суми податку за відповідний період, проіндексовані з урахуванням  інфляції, а також штрафні санкції згідно із законодавством;
15.1.8) заклади культури, науки, освіти, охорони здоров'я, соціального забезпечення, фізичної культури та спорту, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; 
15.1.9) підприємства, установи, організації, громадські організації фізкультурно-спортивної спрямованості, у тому числі аероклуби та авіаційно-спортивні клуби Товариства сприяння обороні України, - за земельні ділянки, на яких розміщені спортивні споруди, що використовуються для проведення всеукраїнських, міжнародних змагань та навчально-тренувального процесу збірних команд України з видів спорту та підготовки спортивного резерву, бази олімпійської та паралімпійської підготовки, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України за умови спрямування відповідних сум земельного податку на розвиток фізичної культури і спорту за напрямами і в порядку, визначеними Кабінетом Міністрів України; 
15.1.10) на період дії фіксованого сільськогосподарського податку власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі за умови передачі земельних ділянок та земельних часток (паїв) в оренду платнику фіксованого сільськогосподарського податку;
15.1.11) новостворені фермерські господарства протягом трьох років, а в трудонедостатніх населених пунктах – протягом п'яти років з часу передачі їм земельної ділянки у власність.

Стаття 16. Земельні ділянки, які не підлягають оподаткуванню

16.1. Не сплачується податок за:
16.1.1) сільськогосподарські угіддя зон радіоактивно забруднених територій, визначених відповідно до закону такими, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи (зон відчуження, безумовного (обов'язкового) відселення, гарантованого добровільного відселення і посиленого радіоекологічного контролю), і хімічно забруднених сільськогосподарських угідь, на які запроваджено обмеження щодо ведення сільського господарства;
16.1.2) землі сільськогосподарських угідь, що перебувають у тимчасовій консервації або у стадії сільськогосподарського освоєння;
16.1.3) земельні ділянки державних сортовипробувальних станцій і сортодільниць, які використовуються для випробування сортів сільськогосподарських культур;
16.1.4) земельні ділянки, зайняті автомобільними дорогами загального користування у межах смуги відведення;
16.1.5) земельні ділянки сільськогосподарських підприємств усіх форм власності та фермерських (селянських) господарств, зайняті молодими садами, ягідниками та виноградниками до вступу їх у пору плодоношення, а також гібридними насадженнями, генофондовими колекціями та розсадниками багаторічних плодових насаджень;
16.1.6) земельні ділянки кладовищ, крематоріїв та колумбаріїв.

Стаття 17. Особливості застосування пільгового оподаткування

17.1. Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, міські, селищні та сільські ради можуть встановлювати пільги щодо земельного податку: часткове звільнення на певний строк, зменшення суми земельного податку лише за рахунок коштів, що зараховуються до відповідних місцевих бюджетів. 
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування до            1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки дані стосовно наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам. 
Нові зміни щодо вказаної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни. 
17.2. Якщо право на пільгу у платника виникає протягом року, то він звільняється від сплати податку починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому виникло це право. У разі втрати права на пільгу протягом року податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому втрачено це право. 
17.3. Якщо платники податку, що користуються пільгами щодо податку, мають у підпорядкуванні госпрозрахункові підприємства або здають у тимчасове користування (оренду) земельні ділянки, окремі будівлі або їх частини, податок на земельні ділянки, зайняті цими госпрозрахунковими підприємствами або будівлями (їх частинами), переданими в тимчасове користування (оренду), сплачується на загальних підставах, з урахуванням  прибудинкової території.
Ця норма не поширюється на бюджетні установи у разі надання ними будівель, споруд (їх частин) в тимчасове користування (оренду) іншим бюджетним установам.

Стаття 18. Податковий період

18.1. Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. 
18.2. Податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний місяць.
18.3. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв’язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Стаття 19. Порядок обчислення плати за землю

19.1. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Відповідні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.  
19.2. Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним органом державної податкової служби, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. Разом з декларацією подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
19.3. Платник плати за землю має право подавати щомісяця нову звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов'язку подання податкової декларації до 1 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, наступного за звітним.
19.4. За нововідведені земельні ділянки або за новоукладеними договорами оренди землі платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, наступного за звітним.
19.5. Нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 15 липня поточного року податкове повідомлення –  рішення про внесення податку. 
19.6. За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно їх частці у власності на будівлю, з урахуванням  прибудинкової території. 
За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням  прибудинкової території. 

Стаття 20. Строк сплати плати за землю та порядок її зарахування до бюджетів

20.1. Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. 
У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. 
20.2. Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводиться щороку станом на 1 травня. 
20.3. Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. 
20.4. Податкове зобов'язання з плати за землю, визначене у новій звітній податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. 
20.5. Податок фізичними особами сплачується рівними частками до        15 серпня і до 15 листопада.
Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватись через каси сільських (селищних) рад за квитанцією про приймання податкових платежів. Форма квитанції встановлюється центральним органом державної податкової служби.
Фізичні особи, які своєчасно не були залучені до сплати земельного податку, сплачують податок не більш як за три попередні роки.
20.6. При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням  прибудинкової території, сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
20.7. У разі надання в оренду земельних ділянок (в межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, у тому числі зазначеними у пунктах 9.1, 9.4 статті 9, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин). 
20.8. Власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку або приміщення, переведеного у нежиле у зв’язку із набуттям його у власність на підставі цивільно-правового договору, укладеного в установленому законом порядку, повинен сплачувати до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами), з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території, з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
20.9. Плата за землю зараховується до відповідних місцевих бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України для плати за землю. 

Стаття 21. Орендна плата 

21.1. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки 
 Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний орган державної податкової служби про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
21.2. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.
21.3. Об’єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. 
21.4. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
21.5. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:
21.5.1) не може бути меншою:
для земель сільськогосподарського призначення - земельного податку, що встановлюється цим розділом; 
для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом;
21.5.2) не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки земельних ділянок, наданих в оренду;
21.5.3) може бути більшою граничного розміру орендної плати, ніж зазначений у цьому підпункті, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.  
21.6. Плата за суборенду земельних ділянок не може перевищувати орендної плати. 
21.7. Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів здійснюється відповідно до вимог статей 18-20 цього розділу.

Стаття 22. Індексація нормативної грошової оцінки земель

22.1. Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки проводиться центральним  органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.
           22.2. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів за поданою спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у галузі статистики інформацією про середньорічний індекс інфляції за попередній рік, щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: 
Кі = Кіп х ( [І - 10]:100),
де І - середньорічний індекс інфляції року, за результатами якого проводиться індексація; 
Кіп – добуток коефіцієнтів індексації за попередні роки.

22.3. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу державної податкової служби і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель. 

Стаття 23. Індексація ставок податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких не проведено

23.1. Ставки податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких не проведено, щороку станом на 1 січня уточнюються на коефіцієнт індексації.
23.2. Під час проведення індексації базовими вважаються ставки податку, встановлені пунктом 8.1 статті 8 цього розділу, які індексуються станом          на 1 січня відповідного року на коефіцієнт індексації за формулою, визначеною у пункті 23.2 статті 23 цього розділу.
23.3. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів за поданою спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у галузі статистики інформацією про середньорічний індекс інфляції визначає величину коефіцієнтів індексації базових ставок податку, встановлених пунктом 8.1 статті 8 цього розділу, і не пізніше 15 січня відповідного року інформує центральний орган державної податкової служби і власників земельних ділянок та землекористувачів про коефіцієнти індексації.

Розділ XіV. Спеціальні податкові режими

Глава 1. Спрощена система оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва

Стаття 1. Визначення термінів

У цій главі наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:
1.1) податок, платник податку, оподаткування, ставка податку – єдиний податок, платник єдиного податку, обкладення єдиним податком, ставка єдиного податку;
1.2) спрощена система оподаткування, обліку та звітності – система оподаткування, що передбачає заміну сплати окремих податків і зборів на сплату єдиного податку в порядку і на умовах, визначених цим Кодексом, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності (далі у цій главі – спрощена система оподаткування);
1.3) середньооблікова кількість працівників – кількість працівників у юридичних осіб, визначена за методикою, затвердженою спеціально уповноваженим органом виконавчої влади в галузі статистики, з урахуванням усіх найманих працівників і осіб, що працюють за цивільно-правовими договорами та за сумісництвом більш як один календарний місяць, а також найманих працівників представництв, філій, відділень та інших відокремлених підрозділів в еквіваленті повної зайнятості, крім найманих працівників, які перебувають у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами та у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею передбаченого законодавством віку.
При розрахунку загальної кількості осіб, які перебувають у трудових відносинах з фізичною особою – платником податку, не враховуються наймані працівники, які перебувають у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами та у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею передбаченого законодавством віку.

Стаття 2. Платники податку

2.1. Платниками податку з урахуванням пункту 2.2 цієї статті є: 
2.1.1) фізичні особи - підприємці, які протягом чотирьох послідовних податкових (звітних) періодів (кварталів), що передують періоду переходу на спрощену систему оподаткування, відповідають сукупності таких критеріїв (далі у цій главі – фізичні особи):
кількість осіб, що перебувають з ними у трудових відносинах, протягом чотирьох послідовних податкових (звітних) періодів (кварталів), що передують періоду переходу на спрощену систему оподаткування, сукупно не перевищує 10 осіб (включаючи членів сімей таких фізичних осіб);
обсяг доходу, отриманого протягом чотирьох послідовних податкових (звітних) періодів (кварталів), що передують періоду переходу на спрощену систему оподаткування, сукупно не перевищує 500 000 гривень;
2.1.2) юридичні особи – суб’єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, які протягом чотирьох послідовних податкових (звітних) періодів (кварталів), що передують періоду переходу на спрощену систему оподаткування, відповідають сукупності таких критеріїв (далі у цій главі – юридичні особи):
середньооблiкова кількість працівників протягом чотирьох послідовних податкових (звітних) періодів (кварталів), що передують періоду переходу на спрощену систему оподаткування, сукупно не перевищує 50 осіб;
обсяг доходу, отриманого протягом чотирьох послідовних податкових (звітних) періодів (кварталів), що передують періоду переходу на спрощену систему оподаткування, сукупно не перевищує 2 000 000 гривень.
2.2. Спрощена система оподаткування не поширюється на:
2.2.1) суб’єктів господарювання (юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців), які здійснюють:
а) діяльність у сфері розваг;
б) обмін іноземної валюти;
в) виробництво підакцизних товарів;
г) діяльність, пов’язану з експортом, імпортом та оптовим продажем підакцизних товарів;
ґ) оптовий та роздрібний продаж пально-мастильних матеріалів (крім роздрібного продажу пально-мастильних матеріалів (в ємностях до 10 літрів);
д) видобуток та виробництво дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення; оптову, роздрібну торгівлю промисловими виробами з дорогоцінних металів;
е) діяльність у сфері фінансового посередництва;
є) діяльність пов’язану з організацією торгівлі, наданням послуг із створення належних умов для здійснення торгівлі іншими фізичними або юридичними особами та орендою торгових місць на ринках та/або у торговельних об’єктах; 
ж) спільну діяльність без утворення юридичної особи відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу;
з) видобуток та реалізацію корисних копалин;
и) діяльність з надання в оренду земельних ділянок, житлових та нежитлових приміщень (споруд, будівель) та/або їх частин;
і) надають послуги стільникового зв’язку;
ї) оптову торгівлю і посередництво в оптовій торгівлі;
к) оптову та роздрібну торгівлю через мережу Інтернет;
л) діяльність з надання послуг Інтернет-провайдерів;
м) діяльність у сфері інформатизації;
н) надання послуг з доступу до мережі Інтернет;
о) зовнішньоекономічну діяльність;
п) діяльність з перепродажу предметів мистецтва, колекціонування та антикваріату, діяльність з організації торгів (аукціонів) виробами мистецтва, предметами колекціонування або антикваріату;
р) діяльність з надання послуг у сфері телерадіомовлення відповідно до Закону України "Про телебачення і радіомовлення";
с) діяльність з проведення розслідувань та забезпечення безпеки;
2.2.2) фізичних осіб – підприємців, які здійснюють:
а) роздрібний продаж підакцизних товарів (крім діяльності фізичних осіб, пов’язаної з роздрібним продажем пива);
б) торгівлю виробами з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення;
в) діяльність у сфері права;
г) діяльність у сфері бухгалтерського обліку та аудиту;
ґ) діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії;
д) діяльність з консультування з питань комерційної діяльності та управління;
е) діяльність з управління підприємствами, допоміжну діяльність у сфері державного управління;
є) рекламну діяльність;
ж) технічні випробування та дослідження;
з) підбір та забезпечення персоналом;
и) посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна;
2.2.3) суб’єктів господарювання, у статутному капіталі яких сукупність часток, що належать іншим суб’єктам господарювання, які не є платниками єдиного податку, дорівнює або перевищує 25 відсотків;
2.2.4) банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії, інші фінансові установи, визначені законом; громадські організації, суб’єктів господарювання створених без мети отримання прибутку (неприбуткові організації); страхових (перестрахових) брокерів, страхових агентів, реєстраторів цінних паперів, арбітражних керуючих;
2.2.5) суб’єктів господарювання, які на день подання заяви про реєстрацію платником податку мають податковий борг (недоїмку), за винятком безнадійного податкового боргу (недоїмки), який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин);
2.2.6) представництва, філії, відділення та інші відокремлені підрозділи юридичної особи, яка не є платником єдиного податку;
2.2.7) іноземців та осіб без громадянства. 

2.3. Платники податку повинні здійснювати розрахунки за відвантажені товари (виконані роботи, надані послуги) виключно у готівковій та/або безготівковій формі.

2.4. Фізичні особи – підприємці та юридичні особи, які перейшли на спрощену систему оподаткування, при здійсненні розрахунків у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до законодавства.

Стаття 3. Об’єкт оподаткування

3.1. Об’єктом оподаткування з урахуванням положень пунктів 3.2 – 3.4 цієї статті є дохід платника податку, зменшений на такі суми, що надійшли у звітному періоді:
а) суму коштів, отриманих за внутрішніми розрахунками між структурними підрозділами платника податку;
б) суму кредитів, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з моменту її отримання;
в) суму коштів цільового призначення, що надійшли від державних фондів соціального страхування, з бюджетів або державних цільових фондів (в межах державних програм);
г) суму коштів (зокрема аванс, передоплата), які повертаються покупцю – платнику податку внаслідок повернення ним товару або розірвання договору, а також суму коштів, які повертаються платником податку покупцю внаслідок повернення таким покупцем товару (в розмірі, який не перевищує суми, сплаченої за товар);
ґ) суму коштів, що надійшли як оплата товарів (робіт, послуг), які реалізовані в період перебування платником податку на загальній системі оподаткування та вартість яких була включена до доходу юридичної особи при обчисленні податку на прибуток підприємств або загального оподатковуваного доходу фізичної особи (крім випадків реалізації таких товарів (робіт, послуг) за рахунок бюджетних коштів);
д) суму податку на додану вартість, отриманого в ціні товарів (послуг), відвантажених (поставлених) платником податку в період його перебування на загальній системі оподаткування (крім випадків постачання таких товарів (послуг) за рахунок бюджетних коштів);
е) суму коштів та вартості майна, внесених засновниками або учасниками  платника податку до статутного фонду такого платника;
є) суму коштів у частині надмірно сплачених податків, зборів (обов’язкових платежів), що повертаються платнику податку з бюджетів або державних цільових фондів;
ж) дивіденди, отримані платником податку від інших платників податку, що оподатковані у порядку, визначеному розділом ІІІ цього Кодексу.
3.2. Об’єктом оподаткування при продажу основних фондів є дохід, який визначається як різниця між сумою коштів, отриманою від продажу таких фондів за ціною, не меншою від звичайної, та їх залишковою балансовою вартістю, що склалася на момент продажу.
3.3. У разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, транспортного експедирування або за агентським договором об’єктом оподаткування є сума винагороди повіреного (агента).
3.4. Не є об’єктом оподаткування суми податків і зборів (обов’язкових платежів), отримані (нараховані) платником податку під час здійснення ним функцій податкового агента.
3.5. Датою отримання доходу є дата надходження коштів на поточний рахунок (в касу) платника податку, у тому числі списання кредиторської заборгованості по якій минув строк позовної давності та безоплатно одержані протягом звітного періоду матеріальні і нематеріальні цінності (активи).
3.6. У  разі  здійснення торгівлі товарами або послугами з використанням торговельних автоматів  чи  іншого  подібного  обладнання,  що  не  передбачає наявності реєстратора розрахункових операцій, датою отримання доходу вважається дата вилучення з таких торговельних апаратів та/або подібного обладнання грошової виручки.
3.7. У разі коли торгівля товарами (роботами, послугами) через торговельні автомати здійснюється з використанням жетонів, карток та/або інших замінників грошового знаку, вираженого в грошовій одиниці України, датою отримання доходу вважається дата продажу таких жетонів, карток та/або інших замінників грошового знаку, вираженого в грошовій одиниці України.
3.8. Дивіденди, що виплачуються власникам корпоративних прав (засновникам суб’єктів спрощеної системи оподаткування), юридичними особами оподатковуються відповідно до законодавства з питань оподаткування: 
для фізичних осіб згідно із розділом IV цього Кодексу;
для юридичних осіб, які обрали спосіб оподаткування доходів за загальною системою оподаткування, згідно із розділом ІІІ цього Кодексу;
для юридичних осіб – платників єдиного податку згідно із цією главою.

Стаття 4. База оподаткування

4.1. Базою обкладення податком є виражений у гривнях дохід платника податку, визначений згідно з пунктами 3.1 – 3.4 статті 3 цієї глави.
4.2. Дохід, виражений в іноземній валюті, перераховується у гривні за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на дату отримання таких доходів. 
4.3. Дохід у вигляді безоплатно отриманих товарів, робіт, послуг визначається за звичайними цінами у порядку, встановленому розділом ІІІ цього Кодексу.

Стаття 5. Ставки податку для фізичних осіб

5.1. Ставки податку для фізичних осіб встановлюються щороку сільськими, селищними та міськими радами (далі у цій статті – органи місцевого самоврядування) у межах від 20 до 200 гривень з розрахунку на календарний місяць залежно від виду господарської діяльності та місця її провадження.
5.1.1. На період з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2015 року для фізичних осіб, які провадять господарську діяльність виключно з надання побутових послуг та обсяг доходу яких протягом чотирьох послідовних податкових (звітних) періодів (кварталів) при підтвердженні статусу платника податку не перевищує 300 000 гривень, установлюється нульова ставка податку.
Перелік послуг, які відносяться до побутових, визначається Кабінетом Міністрів України і не може змінюватися протягом бюджетного року.
5.2. Рішення про встановлення ставок податку для фізичних осіб, їх зміну приймаються та офіційно оприлюднюються органами місцевого самоврядування до 1 липня поточного бюджетного періоду і набирають чинності з початку наступного бюджетного періоду.
5.3. Офіційно оприлюднене рішення про встановлення ставок податку для фізичних осіб є нормативно-правовим актом з питань оподаткування. Копія такого рішення надсилається органом місцевого самоврядування відповідному органу державної податкової служби у десятиденний строк з дня його офіційного опублікування.
5.4. Ставки податку для фізичних осіб є незмінними протягом  бюджетного періоду, на який вони встановлені органами місцевого самоврядування.
5.5. У разі коли органами місцевого самоврядування до початку нового бюджетного періоду в установленому цією статтею порядку не встановлено  та/або не оприлюднено ставки податку за видами господарської діяльності, до моменту їх встановлення та/або оприлюднення діють ставки податку, визначені у попередньому бюджетному періоді.
5.6. Фізичні особи, які провадять кілька видів господарської діяльності, для яких установлено різні ставки податку, придбавають одне свідоцтво платника податку i сплачують податок за більшою ставкою.
5.7. Фізичні особи, які провадять господарську діяльність не за місцем державної реєстрації або на всій території України, придбавають одне свідоцтво платника податку i сплачують податок за ставкою 200 гривень з розрахунку на календарний місяць незалежно від виду діяльності.

Стаття 6. Ставки податку для юридичних осіб

6.1. Ставка податку для юридичних осіб встановлюється у розмірі             6 відсотків бази оподаткування.
6.1.1. На період з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2015 року для юридичних осіб обсяг доходу яких протягом чотирьох послідовних податкових (звітних) періодів (кварталів) при підтвердженні статусу платника податку не перевищує 100 000 гривень установлюється нульова ставка податку.

Стаття 7. Податковий (звітний) період

7.1. Податковим (звітним) періодом для платників податку є календарний квартал.
7.2. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду.
7.3. Для суб’єктів господарювання, які перейшли до сплати податків за спрощеною системою оподаткування із загальної системи оподаткування, перший податковий (звітний) період починається з першого календарного дня першого місяця податкового (звітного) періоду, що настає за місяцем, в якому таким особам видано свідоцтво платника податку, і закінчується останнім календарним днем останнього місяця такого періоду.
7.4. Для новоутворених суб’єктів господарювання перший податковий (звітний) період починається з початку того кварталу, в якому видано свідоцтво платника податку.
7.5. У разі державної реєстрації припинення юридичних осіб та державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичними особами, які є платниками податку, останнім податковим (звітним) періодом вважається період, що закінчується днем такої державної реєстрації.

Стаття 8. Порядок нарахування та строки сплати податку

8.1. Фізичні особи сплачують податок шляхом здійснення попереднього (авансового) платежу щомісяця до 20 числа (включно) до початку місяця, за який здійснюється сплата податку.
Фізичні особи можуть здійснити сплату податку авансовим внеском за весь податковий період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року. 
Отримані доходи, сума перевищення доходу, нараховані та сплачені суми податку відображаються платником у декларації за відповідний звітний період.
Сума сплаченого податку є узгодженою, остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов’язань фізичної особи – платника податку. При цьому доходи, отримані в результаті провадження господарської діяльності, не включаються до складу його загального оподатковуваного доходу за результатами звітного року.
8.2. Юридичні особи сплачують податок щомісяця до 20 числа (включно) місяця, що настає за місяцем, за який здійснюється сплата податку.
8.3. Сума податку перераховується на окремий рахунок органів Державного казначейства України.
8.4. Суми податку, не сплачені в установлені строки, вважаються податковим боргом і стягуються до бюджету згідно з положеннями цього Кодексу.

Стаття 9. Ведення обліку і складення звітності платниками податку

9.1. Для визначення результатів господарської діяльності на підставі первинних документів платники податку ведуть книгу обліку доходів і витрат шляхом відображення у хронологічній послідовності здійснених господарських і фінансових операцій.
9.2. Форма книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення встановлюються центральним органом державної податкової служби за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері підприємництва.
9.3. Юридичні особи ведуть бухгалтерський облік та складають фінансову звітність у встановленому законодавством порядку.
9.4. Платники податку не звільняються від ведення податкового обліку, складання і подання звітності, пов’язаної зі сплатою інших податків і зборів (обов’язкових платежів), платниками яких вони є згідно з цим Кодексом та іншими законодавчими актами.
9.5. За результатами господарської діяльності протягом податкового (звітного) періоду платники податку подають до органу державної податкової служби декларацію суб’єкта малого підприємництва – платника податку в строк, встановлений для квартального податкового (звітного) періоду.
9.6. Форма декларації затверджується центральним органом державної податкової служби за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері підприємництва.
9.7. Податкова звітність складається та подається наростаючим підсумком.

Стаття 10. Особливості обкладення платників податку окремими податками і зборами (обов’язковими платежами)

10.1. Платники податку не є платниками таких податків і зборів (обов’язкових платежів): 
а) податку на прибуток підприємств;
б) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об’єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності фізичної особи та оподатковані згідно з цією главою;
в) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів та послуг, місце надання яких розташоване на митній території України;
г) збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності;
ґ) земельного податку, крім земельних ділянок, що не використовуються для ведення підприємницької діяльності (на період з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2015 року);
д) збору за спеціальне використання води (на період з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2015 року).

10.2. Податки і збори (обов’язкові платежі), не зазначені у пункті 10.1 цієї статті, сплачуються платниками податку в порядку і розмірах, встановлених цим Кодексом, а страхові внески до Пенсійного фонду України і фондів загальнообов’язкового державного соціального страхування – в порядку, визначеному законами про загальнообов’язкове державне пенсійне та соціальне страхування. 

10.3. Платники податку зобов’язані нараховувати, відраховувати та перераховувати до бюджету, Пенсійного фонду України, фондів загальнообов’язкового державного соціального страхування, податок на доходи фізичних осіб, збори та страхові внески, пов’язані з виплатою заробітної плати (доходу) працівникам, які перебувають з ними у трудових відносинах.

10.4. Платники податку вважаються податковими агентами найманих ними осіб та/або фізичних осіб, які перебувають з ними у цивільно-правових відносинах, стосовно будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих на користь таких осіб, включаючи будь-які доходи, які остаточно оподатковуються під час їх виплати.

Стаття 11. Порядок переходу до сплати податків за спрощеною системою оподаткування або відмови від сплати податків за спрощеною системою оподаткування

11.1. Суб’єкти господарювання за власним бажанням можуть обрати спрощену систему оподаткування шляхом отримання свідоцтва платника податку.
11.2. Рішення про перехід до сплати податків за спрощеною системою оподаткування може бути прийняте суб’єктом господарювання один раз протягом календарного року шляхом подання відповідної письмової заяви до органу  державної податкової служби за місцем державної реєстрації суб’єкта господарювання не пізніше ніж за 15 днів до початку наступного податкового (звітного) періоду. 
11.3. Зміна (доповнення або виключення) виду господарської діяльності, перехід до сплати податку за іншою ставкою, а також відмова від застосування спрощеної системи оподаткування можуть бути здійснені суб’єктами господарювання, які відповідають вимогам статті 2 цієї глави, з початку нового податкового (звітного) періоду за умови подання відповідної заяви у порядку, визначеному пунктом 11.2 цієї статті. 
11.4. Орган державної податкової служби зобов’язаний безоплатно видати протягом 10 робочих днів із дня подання суб’єктом господарювання заяви про обрання спрощеної системи оподаткування свідоцтво платника податку або надати письмову мотивовану відмову.
Свідоцтво платника податку отримує фізична особа особисто з підтвердженням особистого підпису.
11.5. Суб’єкт господарювання, який утворюється в результаті реорганізації будь-якого платника податку, що має непогашені податкові зобов’язання чи податковий борг (недоїмку), які виникли до такої реорганізації, може бути зареєстрований як платник податку за умови погашення таких податкових зобов’язань чи податкового боргу (недоїмки).
11.6. Новоутворені та зареєстровані в установленому порядку суб’єкти господарювання, які протягом 10 календарних днів з дня державної реєстрації подали заяву про перехід до сплати податків за спрощеною системою оподаткування до органу державної податкової служби за місцем їх реєстрації, вважаються платниками податку з дня державної реєстрації такого платника.
При цьому під час розгляду органом державної податкової служби заяви про видачу свідоцтва платника податку, поданої новоутвореною фізичною особою - підприємцем, який раніше вже був у встановленому законом порядку зареєстрований як платник єдиного податку і самостійно прийняв рішення про припинення підприємницької діяльності, враховується вся сума доходу, отриманого такою особою в результаті провадження підприємницької  діяльності за спрощеною системою оподаткування (але не більш як за річний період до дати подання такої заяви).
11.7. Свідоцтво платника податку видається на календарний рік.
Для продовження дії свідоцтва платника податку на наступний календарний рік заява подається в обов’язковому порядку в установлений пунктом 11.2 цієї статті строк.
11.8. Бланк свідоцтва платника податку є документом суворого обліку, що запроваджується на всій території України.
У разі втрати або зіпсування свідоцтва платнику податку видається дублікат свідоцтва в порядку, установленому пунктом 11.4 цієї статті.
11.9. Якщо фізичні особи провадять господарську діяльність із використанням найманої праці, то для кожної особи, яка перебуває з ними у трудових відносинах, включаючи членів їх сімей, орган державної податкової служби видає таким платникам податку довідку про трудові відносини фізичної особи з платником податку (далі – довідка).
У разі збільшення кількості найманих працівників платники податку повинні одержати відповідні довідки для таких працівників.
У разі зменшення кількості найманих працівників платники податку повинні повернути видані на таких працівників довідки до органу державної податкової служби.
Суб’єкти господарювання у своїй діяльності зобов’язані використовувати найману працю на умовах законодавства про працю.
11.10. Свідоцтво платника податку (довідка) повинно розміщуватися на робочому місці платника податку (найманого працівника) та пред’являтися працівникам контролюючих органів, яким надано відповідні функціональні повноваження на проведення перевірки.
Свідоцтво платника податку та довідки, видані платникам податку, не можуть бути передані іншим, крім зазначених у них, особам.
Свідоцтво платника податку, строк дії якого закінчився, підлягає поверненню у п’ятиденний строк разом з усіма довідками органу державної податкової служби, який їх видав.
11.11. Свідоцтво платника єдиного податку анулюється органом державної податкової служби у разі:
подання платником єдиного податку заяви про відмову від застосування спрощеної системи оподаткування;
припинення підприємницької діяльності фізичної особи та/або ліквідації (реорганізації) юридичної особи;
виникнення податкової заборгованості зі сплати єдиного податку протягом двох послідовних кварталів;
провадження господарської діяльності, на яку не поширюється дія цієї глави;
перевищення граничної чисельності найманих осіб, встановленої у пункті 2.1 статті 2 цієї глави;
перевищення граничного обсягу доходу, встановленого у пункті 2.1 статті 2 цієї глави;
застосування платником податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 2.3 статті 2 цієї глави;
неоформлення в установленому порядку трудових відносин при фактичному використанні найманої праці;
недотримання вимог нарахування та виплати заробітної плати.
11.12. Форма свідоцтва платника податку та довідки та порядок їх видачі (анулювання) встановлюються центральним органом державної податкової служби за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері підприємництва.
11.13. У разі припинення платником податку провадження господарської діяльності податкові зобов’язання зі сплати податку нараховуються такому платникові до останнього дня (включно) календарного місяця його фактичної діяльності.
11.14. Процедура переходу платника податків до сплати за спрощеною  або загальною системою оподаткування, а також порядок оподаткування платників податків у разі такого переходу, визначаються центральним органом державної податкової служби за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації єдиної державної фінансової політики та центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері підприємництва.

Стаття 12. Відповідальність платника податку

12.1. Платник податку несе відповідальність згідно із законодавством за правильність нарахування, своєчасність подання декларацій та сплати податків, платником яких він є відповідно до цього Кодексу.
12.2. У разі застосування платником податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 2.3 статті 2 цієї глави, або здійснення операцій, на які відповідно до пункту 2.2 статті 2 цієї глави не поширюється спрощена система оподаткування, дохід, отриманий платником податку в результаті здійснення таких операцій, оподатковується за ставкою податку у розмірі 15 відсотків – для фізичних осіб та за подвійною ставкою єдиного податку – для юридичних осіб.
12.3. У разі коли фізична особа – платник податку провадить діяльність, не зазначену у свідоцтві платника податку, дохід, отриманий від провадження такої діяльності, оподатковується за ставкою податку у розмірі 15 відсотків. 
При цьому такий платник податку зобов’язаний внести відповідні зміни до свідоцтва платника податку або перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування починаючи з наступного податкового (звітного) періоду.
12.4. У разі коли у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, отриманого фізичною особою, перевищує обсяг, зазначений у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 статті 2 цієї глави, сума перевищення за результатами такого податкового (звітного) періоду оподатковується за ставкою податку у розмірі 15 відсотків.
12.5. У разі, коли у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, отриманого юридичною особою, перевищує обсяг, зазначений у абзаці третьому підпункту 2.1.2 статті 2 цієї глави, сума перевищення за результатами такого податкового (звітного) періоду оподатковується за подвійною ставкою податку.
12.6. У разі недотримання положень статті 2 цієї глави платник податку зобов’язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування починаючи з наступного кварталу і втрачає право сплачувати податки за спрощеною системою оподаткування протягом наступного календарного року.
12.7. За не оформлення трудових відносин у разі фактичного використання найманої праці платники податку несуть адміністративну та кримінальну відповідальність згідно із законами.

Глава 2. Фіксований сільськогосподарський податок

Стаття 1. Визначення термінів

У цій главі терміни вживаються у такому значенні:
1.1) податок, платник податку, оподаткування, ставка податку – фіксований сільськогосподарський податок, платник фіксованого сільськогосподарського податку, обкладення фіксованим сільськогосподарським податком, ставка фіксованого сільськогосподарського податку;
1.2) частка сільськогосподарського товаровиробництва – питома вага доходу сільськогосподарського товаровиробника, отриманого від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки, у загальній сумі його доходу, що враховується під час визначення права такого товаровиробника на реєстрацію як платника податку;
1.3) землі сільськогосподарського призначення – землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції;
1.4) сільськогосподарська продукція – продукція тваринного і рослинного походження, що підпадає під визначення груп 1 - 24 УКТ ЗЕД, одержана в результаті відокремлення від біологічного активу (тварини або рослини), призначена для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання;
1.5) сільськогосподарський товаровиробник – юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, в тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання;
1.6) фіксований сільськогосподарський податок – податок, який справляється з одиниці земельної площі у відсотках її нормативної грошової оцінки та сплата якого замінює сплату окремих податків і зборів (обов’язкових платежів);
1.7) нормативна грошова оцінка земельних ділянок – капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Стаття 2. Платники податку

2.1. Платниками податку з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 2.3 цієї статті, можуть бути сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.
У селекційних центрах, на підприємствах (в об’єднаннях) з племінної справи у тваринництві до продукції власного виробництва також належать племінні (генетичні) ресурси, придбані в інших селекційних центрах, на підприємствах (в об’єднаннях) із племінної справи у тваринництві та реалізовані вітчизняним підприємствам для осіменіння маточного поголів’я тварин.
Якщо сільськогосподарський товаровиробник утворюється шляхом злиття, приєднання, перетворення, поділу або виділення згідно з відповідними нормами Цивільного кодексу України, то норма щодо дотримання частки сільськогосподарського товаровиробництва, яка дорівнює або перевищує 75 відсотків за попередній податковий (звітний) рік поширюється на: 
усіх осіб окремо, які зливаються або приєднуються; 
кожну окрему особу, утворену шляхом поділу або виділу; 
особу, утворену шляхом перетворення.

2.2. Сільськогосподарські товаровиробники, утворені шляхом злиття або приєднання, можуть бути платниками податку в рік утворення, якщо частка сільськогосподарського товаровиробництва, отримана за попередній податковий (звітний) рік всіма товаровиробниками, які беруть участь в їх утворенні, дорівнює або перевищує 75 відсотків.

2.3. Сільськогосподарські товаровиробники, утворені шляхом перетворення платника податку, можуть бути платниками податку в рік перетворення, якщо частка сільськогосподарського товаровиробництва, отримана за попередній податковий (звітний) рік, дорівнює або перевищує 75 відсотків.

2.4. Сільськогосподарські товаровиробники, утворені шляхом поділу або виділення, можуть бути платниками податку з наступного року, якщо частка сільськогосподарського товаровиробництва, отримана за попередній податковий (звітний) рік, дорівнює або перевищує 75 відсотків.

2.5. Новоутворені сільськогосподарські товаровиробники, можуть бути платниками податку з наступного року, якщо частка сільськогосподарського товаровиробництва, отримана за попередній податковий (звітний) рік, дорівнює або перевищує 75 відсотків.
2.6. Не може бути зареєстрований як платник податку:
2.6.1) суб’єкт господарювання, який застосовує спеціальні податкові режими, визначені главами 1, 3, 4 і 5 цього розділу;
2.6.2) суб’єкт господарювання, у якого понад 50 відсотків доходу, отриманого від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки, становить дохід від реалізації декоративних рослин, диких тварин і птахів, хутряних виробів і хутра;
2.6.3) суб’єкт господарювання, що провадить діяльність з виробництва та/або реалізації підакцизних товарів, крім виноматеріалів виноградних (коди згідно з УКТЗЕД 2204 29 - 2204 30), вироблених на підприємствах первинного виноробства для підприємств вторинного виноробства, які використовують такі виноматеріали для виробництва готової продукції;
2.6.4) суб’єкт господарювання, який на день подання документів для набуття статусу платника податку має податковий борг (недоїмку), за винятком безнадійного податкового боргу (недоїмки), який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Стаття 3. Об’єкт оподаткування

3.1. Об’єктом оподаткування податком для сільськогосподарських товаровиробників – є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

Стаття 4. База оподаткування

4.1. Базою оподаткування податком для сільськогосподарських товаровиробників – є нормативна грошова оцінка площі сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень), проведеної за станом на 1 липня 1995 року, для земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ) – нормативна грошова оцінка площі ріллі в Автономній Республіці Крим або області.

Стаття 5. Ставки податку

5.1. Розмір ставок податку з одного гектара сільськогосподарських угідь та (або) земель водного фонду для сільськогосподарських товаровиробників залежить від категорії (типу) земель, їх розташування та становить (у відсотках бази оподаткування): 
а) для ріллі, сіножатей і пасовищ (крім ріллі, сіножатей і пасовищ, розташованих у гірських зонах та на поліських територіях) – 0,15;
б) для ріллі, сіножатей і пасовищ, розташованих у гірських зонах та на поліських територіях, – 0,09;
в) для багаторічних насаджень (крім багаторічних насаджень, розташованих у гірських зонах та на поліських територіях) – 0,09;
г) для багаторічних насаджень, розташованих у гірських зонах та на поліських територіях, – 0,03;
ґ) для земель водного фонду – 0,45. 
Перелік гірських зон та поліських територій визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 6. Податковий (звітний) період

6.1. Базовим податковим (звітним) періодом для податку є календарний рік. 
6.2. Податковим (звітним) періодом для податку є календарний місяць.
6.3. Базовий податковий (звітний) рік починається з 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року.
6.4. Попередній податковий (звітний) рік для новоутворених сільськогосподарських товаровиробників – період з дня державної реєстрації до 31 грудня такого року.
6.5. Податковий (звітний) рік для сільськогосподарського товаровиробника, що ліквідується, – період з початку року до їх фактичного припинення.

Стаття 7. Порядок нарахування та строки сплати податку

7.1. Сільськогосподарські товаровиробники самостійно обчислюють суму податку щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним органом державної податкової служби.

7.2. Для сільськогосподарських товаровиробників, які сплачують податок виходячи з нормативної грошової оцінки площі сільськогосподарських угідь, сплата податку проводиться щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця, у розмірі третини суми податку, визначеної на кожний квартал від річної суми податку, у таких розмірах:

а) у I кварталі – 10 відсотків;
б) у II кварталі – 10 відсотків;
в) у III кварталі – 50 відсотків;
г) у IV кварталі – 30 відсотків.

7.3. Платники податку, утворені протягом року шляхом злиття, приєднання або перетворення у звітному податковому періоді, у тому числі за набуті ними площі нових земельних ділянок, вперше сплачують податок протягом 30 календарних днів місяця, що настає за місяцем їх утворення (виникнення права на земельну ділянку), а надалі – у порядку, визначеному пунктом 7.2 цієї статті.
7.4. Платники податку, що припиняються шляхом злиття, приєднання, перетворення, поділу у податковому (звітному) періоді, зобов’язані подати у період до їх фактичного припинення органам державної податкової служби за своїм місцезнаходженням та місцем розташування земельних ділянок уточнену податкову декларацію з податку.
7.5. Якщо протягом податкового (звітного) періоду у платника податку змінилася площа сільськогосподарських угідь та/або земель водного фонду у зв’язку з набуттям (втратою) на неї права власності або користування, такий платник зобов’язаний:
уточнити суму податкових зобов’язань з податку на період починаючи з дати набуття (втрати) такого права до останнього дня податкового (звітного) року;
подати протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним періодом, органам державної податкової служби за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки декларацію з уточненою інформацією про площу земельної ділянки, а також відомості про наявність земельних ділянок та їх нормативну грошову оцінку.
7.6. У разі коли платник податку (орендодавець) надає сільськогосподарські угіддя та/або землі водного фонду в оренду іншому платникові податку (орендарю), орендована площа земельних ділянок не може включатися до декларації з податку орендаря, а враховується у такій декларації  орендодавця.
7.7. Якщо платник податку (орендар) орендує сільськогосподарські угіддя та/або землі водного фонду в особи (орендодавця), яка не є платником податку, орендована площа земельних ділянок включається до декларації з податку орендаря.
7.8. Платники податку перераховують в установлений строк загальну суму коштів на відповідний рахунок місцевого бюджету за місцем розташування земельної ділянки.

Стаття 8. Особливості обкладення платників податку окремими податками і зборами 

8.1. Платники податку не є платниками таких податків і зборів:
а) податку на прибуток підприємств;
б) земельного податку (крім земельних ділянок, що не використовуються для ведення сільськогосподарського товаровиробництва);
в) збору за спеціальне використання води;
г) збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності (у частині провадження торговельної діяльності).

8.2. Податки і збори, не зазначені у пункті 8.1 цієї статті, сплачуються платником податку в порядку і розмірах, установлених цим Кодексом, а страхові внески до Пенсійного фонду України і фондів загальнообов’язкового державного соціального страхування – в порядку, визначеному законами про загальнообов’язкове державне пенсійне та соціальне страхування.

Стаття 9. Порядок набуття та скасування статусу платника податку

9.1. Сільськогосподарські товаровиробники для набуття і підтвердження статусу платника податку подають до 1 лютого поточного року:
загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), – органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);
звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки – органу державної податкової служби за місцем розташування такої земельної ділянки;
розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва – органам державної податкової служби за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади з питань державної аграрної політики за погодженням з центральним органом державної податкової служби;
відомості (довідку) про наявність земельних ділянок – органам державної податкової служби за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.
У відомості (довідці) про наявність земельних ділянок зазначаються відомості про кожний документ, що встановлює право власності та/або користування земельними ділянками, у тому числі і про кожний договір оренди земельної частки (паю).

9.2. Сільськогосподарські товаровиробники, утворені протягом року шляхом злиття, приєднання або перетворення, подають протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем його утворення, до органів державної податкової служби за своїм місцезнаходженням та за місцем розташування земельних ділянок декларацію з податку за період від дати утворення до кінця поточного року для набуття статусу платника податку, а також усіх прав і обов'язків щодо погашення податкових зобов'язань або боргів, які передані йому як правонаступнику.

9.3. Довідка про набуття або підтвердження статусу платника податку видається протягом 10 робочих днів з дати подання сільськогосподарським товаровиробником податкової декларації або заяви, органом державної податкової служби за місцезнаходженням такого платника (місцем перебування на податковому обліку).
9.4. Дохід сільськогосподарського товаровиробника, отриманий від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів виноградних (коди згідно з УКТЗЕД 2204 29 - 2204 30), вироблених на підприємствах первинного виноробства для підприємств вторинного виноробства, які використовують такі виноматеріали для виробництва готової продукції, включає доходи, отримані від: 
реалізації продукції рослинництва, що вироблена (вирощена) на угіддях, які належать сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності або надані йому в користування, а також продукції рибництва, виловленої (зібраної), розведеної, вирощеної у внутрішніх водоймах (озерах, ставках і водосховищах) та продуктів її переробки на власних підприємствах; 
реалізації продукції тваринництва і птахівництва та продуктів її переробки на власних підприємствах; 
реалізації сільськогосподарської продукції, що вироблена із сировини власного виробництва на давальницьких умовах, незалежно від територіального розміщення переробного підприємства.
У разі коли сільськогосподарське підприємство утворюється шляхом злиття, приєднання, перетворення, поділу або виділення, у рік такого утворення до суми, отриманої від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів виноградних (коди згідно з УКТЗЕД 2204 29 - 2204 30), вироблених на підприємствах первинного виноробства для підприємств вторинного виноробства, які використовують такі виноматеріали для виробництва готової продукції, включаються також доходи, отримані протягом останнього податкового (звітного) періоду від надання супутніх послуг: 
послуги зі збирання врожаю, його брикетування, складування, пакування та підготовки продукції до збуту (сушіння, обрізування, сортування, очистка, розмелювання, дезінфекція (за наявності ліцензії), силосування, охолодження), які надаються покупцю такої продукції сільгосппідприємством-виробником (з моменту набуття права власності на таку продукцію за договором до дати її фактичної передачі покупцю);
послуги з догляду за худобою і птицею, які надаються її покупцю сільгосппідприємством-виробником (з моменту набуття права власності на таку продукцію за договором до дати її фактичної передачі покупцю);
послуги зі зберігання сільськогосподарської продукції, які надаються її покупцю сільгосппідприємством-виробником (з моменту набуття права власності на таку продукцію за договором до дати її фактичної передачі покупцю);
послуги з відгодівлі та забою свійської худоби і птиці, які надаються її покупцю сільгосппідприємством-виробником (з моменту набуття права власності на таку продукцію до дати її фактичної передачі покупцю). 

9.5. Платники податку в разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) подають податкову декларацію з податку разом з одним із перелічених висновків (підтверджень):
висновком Торгово-промислової палати України про наявність форс-мажорних обставин у попередньому податковому (звітному) році;
рішеннями Президента України про запровадження надзвичайної екологічної ситуації в окремих місцевостях України, затвердженими Верховною Радою України, або рішеннями Кабінету Міністрів України про визнання окремих місцевостей України потерпілими від повені, посухи, пожежі та інших видів стихійного лиха;
висновками інших органів, уповноважених згідно із законодавством засвідчувати наявність форс-мажорних обставин. 
До таких платників податку в наступному податковому (звітному) році не застосовується вимога, згідно з якою частка сільськогосподарського товаровиробництва повинна дорівнювати або перевищувати 75 відсотків.

9.6. Реєстрація сільськогосподарського товаровиробника платником податку скасовується:

9.6.1) у разі подання платником податку письмової заяви щодо добровільного зняття з такої реєстрації; 

9.6.2) за рішенням органу державної податкової служби:
а) якщо такий платник податку ліквідується, у тому числі шляхом злиття, приєднання або перетворення;
б) у разі встановлення за результатами документальної перевірки недотримання платником податку положень статті 2 цієї глави. При цьому такий платник податку зобов’язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування починаючи з наступного місяця, після місяця у якому було встановлено таке порушення.

Стаття 10. Відповідальність платників податку

10.1. У разі коли у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва становить менш як 75 відсотків, сільськогосподарський товаровиробник сплачує податки у наступному податковому (звітному) році на загальних підставах.

10.2. Платники податку несуть відповідальність відповідно до законодавства за правильність обчислення, своєчасність подання податкових декларацій та сплати сум податку.

Глава 3.	Спеціальний режим оподаткування суб’єктів господарювання, які реалізують інвестиційні проекти на основі новітніх енергозберігаючих, екологічно прийнятних та наукоємних технологій

Стаття 1. Суб’єкти господарювання, на яких поширюється спеціальний режим оподаткування

1.1. Спеціальний режим оподаткування поширюється на суб’єктів господарювання – юридичних осіб, які реалізують зареєстровані в установленому Кабінетом Міністрів України порядку інвестиційні проекти на основі новітніх енергозберігаючих, екологічно прийнятних та наукоємних технологій, пов’язаних з модернізацією діючих та створенням нових виробництв (підприємств) і спрямованих на збереження та створення нових робочих місць.

Стаття 2. Особливості спеціального режиму оподаткування

2.1. Спеціальний режим оподаткування передбачає такі податкові умови  реалізації інвестиційних проектів:
2.1.1) звільняються на період реалізації інвестиційного проекту, але не більше ніж на п’ять років від обкладання податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України устаткування, обладнання та комплектувальних до нього, які використовуються виключно для реалізації інвестиційного проекту;
під терміном "устаткування (обладнання)" слід розуміти машини (крім транспортних засобів), механізми, прилади, пристрої, призначені для використання у технологічному процесі, що здійснюється під час реалізації інвестиційного проекту; 
під терміном "комплектувальні до устаткування (обладнання)" слід розуміти частини, виготовлені згідно із самостійним комплектом документів і призначені для застосування у складі цього устаткування (обладнання);
2.1.2) звільняється від оподаткування прибуток, одержаний від реалізації інвестиційного проекту з інвестицією, що еквівалентна не менш як 3 млн.     дол. США (для малих підприємств – не менш як 500 тис. дол. США), протягом трьох років з моменту отримання першого прибутку;
прибуток, одержаний від реалізації інвестиційного проекту з інвестицією, що еквівалентна менш як 3 млн. дол. США, наступні три роки оподатковується за ставкою в розмірі 50 відсотків діючої ставки оподаткування;
дивіденди, що сплачуються інвестору суб’єктом господарювання, який реалізує інвестиційний проект, оподатковуються за ставкою 3 відсотки;
доходи нерезидентів України, отримані від реалізації інвестиційних проектів, оподатковуються у розмірі 2/3 ставок оподаткування, визначених розділом ІІІ цього Кодексу. 
Порядок обчислення прибутку, одержаного від інвестиційного проекту, який реалізується на діючому підприємстві, визначається центральним органом державної податкової служби;
2.1.3) до валового доходу підприємства, що здійснює реалізацію інвестиційного проекту, з метою оподаткування, не включається одержана згідно з інвестиційним проектом суми інвестиції у вигляді: 
коштів; 
матеріальних цінностей; 
нематеріальних активів, вартість яких у конвертованій валюті підтверджено згідно з законами (процедурами) держави інвестора або міжнародними торговельними звичаями, а також експертною оцінкою в Україні, включаючи легалізовані на території України авторські права, права на винаходи, корисні моделі, промислові зразки, знаки для товарів і послуг, ноу-хау тощо. 
У разі коли протягом звітного податкового періоду відбувається часткове або повне відчуження зазначеної інвестиції, суб'єкт господарювання, який одержав інвестицію, зобов'язаний сплатити податок з прибутку, одержаного в такому звітному податковому періоді, а також штрафні санкції в установленому цим Кодексом порядку;
2.1.4) суб’єктам господарювання, які реалізують зареєстровані в установленому порядку інвестиційні проекти дозволяється амортизація устаткування та обладнання, що використовуються при реалізації інвестиційного проекту, за методом прискореного зменшення залишкової вартості відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу.
2.2. Положення підпункту 2.1.1 пункту 2.1 цієї статті поширюються виключно на устаткування, обладнання та комплектувальні до нього, які відповідають сукупності таких критеріїв:
використання зазначених устаткування, обладнання та комплектувальних до нього передбачено зареєстрованим у встановленому порядку інвестиційним проектом;
аналогічні товари з характеристиками, передбаченими інвестиційним проектом, не виробляються в Україні;
зазначені устаткування, обладнання та комплектувальні до нього не є підакцизними товарами і не були у використанні.
2.3. У разі нецільового використання устаткування, обладнання та комплектувальних до нього суб’єкт господарювання, який допустив таке порушення, зобов’язаний збільшити розмір податкових зобов’язань за підсумками податкового періоду, в якому відбулося таке порушення, на суму податку на додану вартість, яка повинна сплачуватися під час ввезення зазначених товарів на загальних умовах оподаткування, а також сплатити штрафні санкції в установленому законодавством порядку.
2.4. Сума податкових пільг, що може бути надана суб’єкту господарювання, який реалізує зареєстрований в установленому порядку інвестиційний проект, не може перевищувати суму інвестицій, фактично витрачену цим суб’єктом господарювання в ході реалізації такого інвестиційного проекту.
2.5. На суб’єктів господарювання, які реалізують інвестиційні проекти в податкових умовах, передбачених цією статтею, не поширюються пільги з оподаткування та спеціальні податкові режими, встановлені іншими розділами цього Кодексу та главами цього розділу.
2.6. Питання, пов’язані з обкладенням митом під час ввезення товарів для реалізації інвестиційних проектів, визначених статтею 1 цієї глави, регулюються митним законодавством України.

Глава 	4. Спеціальний режим оподаткування технологічних парків, їх учасників та спільних підприємств, що виконують проекти технологічних парків

Стаття 1. Суб’єкти господарювання, на яких поширюється спеціальний режим оподаткування

1.1. Спеціальний режим оподаткування поширюється на технологічні парки, визначені спеціальним законодавством України, їх учасників і спільні підприємства під час реалізації ними проектів технологічних парків, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку.
1.2. Питання, пов’язані з функціонуванням технологічних парків, крім питань оподаткування, включаючи розгляд, реєстрацію та реалізацію проектів технологічних парків, регулюються спеціальним законодавством України.

Стаття 2. Особливості спеціального режиму оподаткування

2.1. Спеціальний режим оподаткування технологічних парків, їх учасників і спільних підприємств, що виконують проекти технологічних парків,  передбачає такі податкові умови реалізації проектів технологічних парків, але не більш як протягом п’яти років: 
можливість надання органу митного контролю податкового векселя на суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що нараховується згідно з цим Кодексом, за умови імпорту нового устаткування, обладнання та комплектувальних до нього із строком погашення на 720-й календарний день, а за умови імпорту матеріалів, які не виробляються в Україні, – із строком погашення на 180-й календарний день з дня надання векселя органу митного контролю;
зарахування на спеціальні рахунки, відкриті в територіальних органах Державного казначейства України, у строки, встановлені цим Кодексом та іншими законодавчими актами, суми податку на прибуток підприємств, отриманого технологічними парками, їх учасниками і спільними підприємствами під час реалізації проектів технологічних парків. 

2.2. На спеціальні рахунки учасників технологічних парків та спільних підприємств, що виконують проекти технологічних парків, зараховується        50 відсотків суми податку на прибуток підприємств, решта 50 відсотків зараховується на спеціальний рахунок керівного органу відповідного технологічного парку.
Порядок зарахування сум податку на прибуток підприємств на спеціальні рахунки технологічних парків, їх учасників та спільних підприємств, що виконують проекти технологічних парків, порядок використання таких сум та порядок контролю за їх використанням встановлюються Кабінетом Міністрів України.

2.3. У разі використання ввезених на територію України матеріалів, устаткування, обладнання та комплектувальних до нього не для потреб реалізації проектів технологічних парків, суб’єкт господарювання, який допустив таке порушення, зобов’язаний збільшити розмір податкових зобов’язань за підсумками податкового періоду, в якому відбулося порушення, на суму податку на додану вартість, яка повинна сплачуватися під час ввезення зазначених товарів на загальних умовах оподаткування, а також сплатити штрафні санкції у визначеному законодавством розмірі.

2.4. Питання, пов’язані з оподаткуванням митом під час ввезення в Україну для реалізації проектів технологічних парків нового устаткування, обладнання та комплектувальних до нього, а також матеріалів, які не виробляються в Україні, регулюються митним законодавством України.

Розділ XV. Збір за користування радіочастотним ресурсом України	

Стаття 1. Визначення термінів 

	У цьому розділі наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:
1.1) збір, оподаткування, платник збору – збір за користування радіочастотним ресурсом України, оподаткування збором за користування радіочастотним ресурсом України, платник збору за користування радіочастотним ресурсом України;
1.2) збір за користування радіочастотним ресурсом України – це загальнодержавний збір, який справляється як плата за користування радіочастотним ресурсом України. 

Стаття 2. Платники збору
	
2.1. Платниками збору є загальні користувачі радіочастотного ресурсу України, визначені законодавством про радіочастотний ресурс, які користуються радіочастотним ресурсом України в межах виділеної частини смуг радіочастот загального користування на підставі:
2.1.1) ліцензії на користування радіочастотним ресурсом України;
2.1.2) ліцензії на мовлення та дозволу на експлуатацію радіоелектронного засобу та випромінювального пристрою;  
2.1.3) дозволу на експлуатацію радіоелектронного засобу та випромінювального пристрою, отриманого на підставі договору з власником ліцензії на мовлення;
2.1.4) дозволу на експлуатацію радіоелектронного засобу та випромінювального пристрою.
2.2. Не є платниками збору спеціальні користувачі, перелік яких визначено законодавством про радіочастотний ресурс,  та радіоаматори.  

Стаття 3. Об’єкт оподаткування збором

3.1. Об’єктом оподаткування збором є ширина смуги радіочастот, що визначається як частина смуги радіочастот загального користування у відповідному регіоні та зазначена в ліцензії на користування радіочастотним ресурсом України або в дозволі на експлуатацію радіоелектронного засобу та випромінювального пристрою для технологічних користувачів та користувачів, які користуються радіочастотним ресурсом для розповсюдження телерадіопрограм. 

Стаття 4. Ставки збору

Вид радіозв’язку	Діапазон радіочастот	Ставка збору за 1 МГц смуги радіочастот на місяць,  гривень	
1.	Радіорелейний зв’язок фіксованої радіослужби	0,03–300 ГГц	0,33	
2.	Радіозв’язок фіксованої, рухомої сухопутної та морської радіослужб	0,03–470 МГц	317	
3.	Радіозв’язок у системі охоронної та охоронно-пожежної сигналізації	30–470 МГц	317	
4.	Радіозв’язок з використанням радіоподовжувачів	30–470 МГц	159	
5.	Радіозв’язок у системі передавання даних з використанням шумоподібних сигналів	1427–2400 МГц
2400–2483,5 МГц
5150–5850 МГц	8	
6.	Радіозв’язок у системі з фіксованим абонентським радіодоступом стандарту DECT	30–3000 МГц	16	
7.	Транкінговий радіозв’язок	30–470 МГц	983	
8.	Пошуковий радіозв’язок	30–960 МГц	12680	
9.	Радіолокаційна та радіонавігаційна радіослужби	30–3000 МГц
3–30 ГГц	32	
10.	Радіозв’язок супутникової рухомої та фіксованої радіослужб	30–3000 МГц
3–30 ГГц	21	
11.	Стільниковий радіозв’язок	300–2200 МГц	7900	
12.	Радіозв’язок у багатоканальних розподільчих системах для передавання та ретрансляції телевізійного зображення, передавання звуку, цифрової інформації	2–7 ГГц	14	
		10–42,5 ГГц	5	
13.
	Передавання звуку залежно від потужності:	30 кГц–30 МГц		
	до 1 кВт включно		380	
	від 1,1 до 10 кВт включно		571	
	від 10,1 до 100 кВт включно		808	
	від 101 до 500 кВт включно		951	
	від 501 кВт і вище		1580	
14.
	Передавання та ретрансляція телевізійного зображення залежно від потужності:	30–300 МГц		
	від 1 до 10 Вт включно		16	
	від 10,1 до 100 Вт включно		48	
	від 101 до 1 кВт включно		79	
	від 1,1 до 5 кВт включно		127	
	від 5,1 до 20 кВт включно		238	
	від 20,1 кВт і вище		317	
15.
	Передавання звуку залежно від потужності:	66–74 МГц
87,5–108 МГц		
	до 100 Вт включно		119	
	від 101 до 1 кВт включно		238	
	від 1,1 до 10 кВт включно		380	
	від 10,1 кВт і вище		476	
16.
	Передавання та ретрансляція телевізійного зображення залежно від потужності:	300–880 МГц		
	до 10 Вт включно		11	
	від 10,1 до 100 Вт включно		22	
	від 101 до 1 кВт включно		48	
	від 1,1 до 5 кВт включно		95	
	від 5,1 до 20 кВт включно		190	
	від 20,1 кВт і вище		238	
17.	Види радіозв’язку (служби, системи, радіотехнології, радіоелектронні засоби, випромінювальні пристрої), що не зазначені у пунктах 1–16 цієї статті.	9 кГц–400 ГГц	476	

Стаття 5. Індексація ставок збору

5.1. З 1 січня року набрання чинності цим Кодексом, щороку наростаючим підсумком проводиться індексація ставок збору за формулою: 
Сі = Сб × дІ, 
де Сі – проіндексована ставка збору у поточному році, гривень за 1 МГц; 
Сб – базова ставка збору, гривень за 1 МГц; 
дІ – добуток індексів споживчих цін (індексів інфляції) за попередні роки починаючи з року, який передує року набрання чинності цим Кодексом, а для нововведених ставок збору – починаючи з року їх введення, десятковим дробом з точністю до чотирьох знаків;
І – офіційно оприлюднений індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік, відсотків.
У разі коли індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 100 відсотків.
5.2. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) розраховується центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, а інформація про його розмір щороку до 1 лютого подається центральному органу державної податкової служби та оприлюднюється у засобах масової інформації.
Стаття 6. Порядок обчислення і сплати збору

6.1. Базовий податковий (звітний) період для збору дорівнює календарному місяцю.
6.2. Перелік користувачів радіочастотного ресурсу – платників збору та/або зміни до нього подаються центральному органу державної податкової служби центральним органом з регулювання у сфері телекомунікацій, користування радіочастотним ресурсом та надання послуг поштового зв'язку із зазначенням виду зв’язку, смуги радіочастотного ресурсу, регіонів користування радіочастотним ресурсом двічі на рік: до 1 березня та до 1 вересня поточного року, станом на 1 січня та 1 липня відповідно за формою, встановленою центральним органом державної податкової служби за погодженням з центральним органом з регулювання у сфері телекомунікацій, користування радіочастотним ресурсом та надання послуг поштового зв'язку. 
6.3. Платники збору обчислюють суму збору виходячи з виду радіозв’язку, розміру встановлених ставок (з індексацією) та ширини смуги радіочастот по кожному регіону окремо.
6.4. Платники збору, яким надано право користуватися радіочастотним ресурсом України на підставі ліцензій на користування радіочастотним ресурсом України, сплачують збір починаючи з дати видачі ліцензії. 
Інші платники збору сплачують збір починаючи з дати видачі дозволу на експлуатацію радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв. Сплата збору здійснюється платниками збору з дати видачі першого дозволу на експлуатацію радіоелектронного засобу та випромінювального пристрою в даній смузі радіочастот у відповідному регіоні незалежно від загальної кількості дозволів, наданих платнику збору у такій смузі радіочастот у певному регіоні.
	6.5. Розрахунки збору подаються платниками збору органам державної податкової служби у строки, визначені для місячного податкового (звітного) періоду, за місцем податкової реєстрації. 
6.6. Форма розрахунку встановлюється центральним органом державної податкової служби.
6.7. Збір сплачується платниками збору у строки, визначені для місячного податкового (звітного) періоду, за місцем податкової реєстрації.
6.8. Платники збору подають до органів державної податкової служби  копії ліцензій на користування радіочастотним ресурсом України, ліцензій на мовлення та дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв у місячний строк після їх видачі. 
6.9. У разі несплати збору або сплати його в неповному обсязі платниками збору протягом шести місяців, органи державної податкової служби подають інформацію про таких платників збору до центрального органу з регулювання у сфері телекомунікацій, користування радіочастотним ресурсом та надання послуг поштового зв'язку для вжиття до них заходів згідно із законодавством.    
Інформацію про платників збору, які користуються радіочастотним ресурсом для розповсюдження телерадіопрограм, які протягом шести місяців не сплатили збір або сплатили його в неповному обсязі, органи державної податкової служби подають до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення для вжиття до них заходів згідно із законодавством.  

Розділ XVІ. Збір за спеціальне використання води 

	Стаття 1. Визначення термінів
 
	У цьому розділі наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:
1.1) збір, оподаткування, платник збору – збір за спеціальне використання води, оподаткування збором за спеціальне використання води, платник збору за спеціальне використання води;
1.2) збір за спеціальне використання води – це загальнодержавний збір, який справляється за спеціальне:
а) використання води водних об’єктів;
б) використання води, отриманої від інших водокористувачів;
в) використання води без її вилучення з водних об’єктів для потреб гідроенергетики і водного транспорту;
г) використання води для потреб рибництва;
1.3) житлово-комунальні підприємства – це суб’єкти господарювання, які безпосередньо виробляють, створюють та/або надають житлово-комунальні послуги.

Стаття 2. Платники збору

2.1. Платниками збору є водокористувачі – суб’єкти  господарювання, незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи (крім бюджетних установ), постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи – підприємці, які використовують воду, отриману шляхом забору води з водних об’єктів (первинні водокористувачі) та/або від первинних або інших водокористувачів (вторинні водокористувачі), та використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.

Стаття 3. Об’єкт оподаткування збором

3.1. Об’єктом оподаткування збором є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі, з урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання. 
3.2. Об’єктом оподаткування збором за спеціальне використання води без її вилучення з водних об’єктів є:
3.2.1) для потреб гідроенергетики – фактичний обсяг води, що пропускається через турбіни гідроелектростанцій для вироблення електроенергії;
3.2.2) для потреб водного транспорту – час використання поверхневих вод вантажним самохідним і несамохідним флотом, що експлуатується (залежно від тоннажності), та пасажирським флотом, що експлуатується (залежно від кількості місць).
3.4. Збір не справляється: 
	3.4.1) за воду, що використовується для задоволення питних і санітарно-гігієнічних потреб населення (сукупності людей, які знаходяться на даній  території в той чи інший період часу, незалежно від характеру та тривалості проживання, в межах його житлового фонду та присадибних ділянок);
	3.4.2) за воду, що використовується для протипожежних потреб; 
	3.4.3) за воду, що використовується для потреб зовнішнього благоустрою територій міст та інших населених пунктів;
3.4.4) за воду, що використовується для пилозаглушення у шахтах і кар’єрах;
	3.4.5) за воду, що забирається науково-дослідними установами, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України, для проведення наукових досліджень у галузі рисосіяння та для виробництва елітного насіння рису;
	3.4.6) за воду, що втрачена в магістральних та міжгосподарських каналах зрошувальних систем та магістральних водогонах; 
	3.4.7) за підземну воду, що вилучається з надр для усунення шкідливої дії вод (підтоплення, засолення, заболочення, зсув, забруднення тощо), крім кар’єрної та шахтної води, що використовується у господарській діяльності;
	3.4.8) за воду, що забирається для забезпечення випуску молоді цінних промислових видів риби та інших водних живих ресурсів у водні об’єкти;
3.4.9) за морську воду, крім води з лиманів.
	3.5. Збір за спеціальне використання води для потреб гідроенергетики не справляється з гідроакумулюючих електростанцій, які функціонують у комплексі з гідроелектростанціями.
3.6. Збір за спеціальне використання води для потреб водного транспорту не справляється:
3.6.1) з морського водного транспорту, який використовує річковий водний шлях виключно для заходження з моря у морський порт, розташований у пониззі річки, без використання спеціальних заходів забезпечення судноплавства (попуски води з водосховищ та шлюзування);
3.6.2) під час експлуатації водних шляхів стоянковими (нафтоперекачувальні станції, плавнафтобази, дебаркадери, доки плавучі, судна з механічним обладнанням та інші стоянкові судна) і службово-допоміжними суднами та експлуатації водних шляхів р.Дунаю.

Стаття 4. Ставки збору	
		  
        4.1. Ставки збору за спеціальне використання поверхневих вод 	
Басейни річок, включаючи притоки всіх порядків 	Ставки збору, гривень/100 куб. метр	
Дніпра на північ від м. Києва (Прип’яті та Десни), включаючи м. Київ 	22,76	
Дніпра на південь від м. Києва (без Інгульця) 	21,65	
Інгульця 	33,01	
Сіверського Дінця 	44,39	
Південного Бугу (без Інгулу) 	25,03	
Інгулу 	30,71	
Дністра 	13,64	
Вісли та Західного Бугу 	13,64	
Пруту та Сірету  	10,25	
Тиси 	10,25	
Дунаю 	9,13	
Річок Криму 	45,51	
Річок Приазов’я  	54,64	
Інших водних об’єктів  	25,03	
		
         4.2. Ставки збору за спеціальне використання підземних вод	
Найменування регіону	Ставки збору, гривень/100 куб. метр	
Автономна Республіка Крим, 	42,09	
у тому числі м. Севастополь 	42,09	
Області: 	 	
Вінницька 	36,38	
Волинська 	37,58	
Дніпропетровська 	31,88	
Донецька 	43,26	
Житомирська 	36,38	
Закарпатська 	23,90	
Запорізька: 	 	
Веселівський, Мелітопольський, Приазовський, Якимівський райони 	36,38	
решта районів області 	33,01	
Івано-Франківська: 	 	
Богородчанський, Верховинський, Долинський, Косівський, Надвірнянський, Рожнятівський райони 	56,89	
решта районів області 	31,88	
Київська: 	 	
Білоцерківський, Бородянський, Броварський, Васильківський, Іванківський, Кагарлицький, Києво-Святошинський, Макарівський, Миронівський, Обухівський, Поліський райони 	26,45	
решта районів області 	31,20	
Кіровоградська 	42,09	
Львівська 	33,01	
Луганська 	47,78	
Миколаївська 	47,78	
Одеська 	39,84	
Полтавська: 	 	
Великобагачанський, Гадяцький, Зіньківський, Лохвицький, Лубенський, Миргородський, Новосанжарський, Решетилівський, Хорольський, Шишацький райони 	24,61	
решта районів області 	27,44	
Рівненська: 	 	
Володимирецький, Здолбунівський, Костопільський, Рівненський, Сарненський, Острозький райони 	29,36	
решта районів області 	34,10	
Сумська: 	 	
Глухівський, Сумський, Роменський, Шосткинський райони 	27,44	
решта районів області 	31,23	
Тернопільська 	44,39	
Харківська 	34,13	
Херсонська 	34,13	
Хмельницька: 	 	
Деражнянський, Красилівський, Летичівський, Старокостянтинівський, Хмельницький, Полонський, Шепетівський райони 	28,46	
решта районів області 	43,26	
Черкаська 	24,61	
Чернівецька 	39,84	
Чернігівська: 	 	
Городнянський, Корюківський, Ічнянський, Сосницький, Щорський, Талалаївський райони 	34,13	
решта районів області 	26,68	
м. Київ 	34,00	
 4.3. Ставка збору за спеціальне використання води для потреб гідроенергетики становить 4,42 гривні за 10000 куб. метрів води, пропущеної через турбіни гідроелектростанцій.
4.4. Ставки збору за спеціальне використання поверхневих вод для потреб водного транспорту з усіх річок, крім Дунаю, становлять: 
4.4.1) для вантажного самохідного і несамохідного флоту, що експлуатується, – 0,08 гривні за 1 тоннаж-добу експлуатації;
4.4.2)  для пасажирського флоту, що експлуатується, – 0,01 гривні за 1 місце-добу експлуатації.
4.5. Ставки збору за спеціальне використання води для потреб рибництва становлять:
4.5.1) 23,22 гривні за 10000 куб. метрів поверхневої води;
4.5.2) 27,93 гривні за 10000 куб. метрів підземної води.         
4.6. Ставки збору за спеціальне використання води, яка входить виключно до складу напоїв, становлять:
4.6.1) 21,60 гривні за 1 куб. метр поверхневої води;
4.6.2) 25,20 гривні за 1 куб. метр підземної води;
4.7. Ставка збору за спеціальне використання шахтної та кар’єрної води становить 5,00 гривні за 100 куб. метр води.
4.8. Для теплоелектростанцій з прямоточною системою водопостачання збір за фактичний обсяг води, що пропускається через конденсатори турбін для охолодження конденсату, обчислюється із застосуванням коефіцієнта 0,005. 
	4.9. До ставок збору житлово-комунальні підприємства застосовують коефіцієнт 0,3.
	4.10. За умови використання води з лиманів платниками збору застосовується ставка збору, встановлена за спеціальне використання поверхневих вод відповідно до показника „Інших водних об’єктів”, зазначеного у пункті 4.1 цієї статті.
	4.11. За умови використання води з каналів платниками збору застосовуються ставки збору, встановлені за спеціальне використання води водного об’єкта, з якого забирається вода в канал. 
	4.12. За умови використання води із змішаних джерел водопостачання застосовуються ставки збору, встановлені для джерел, з яких формуються (наповнюються) змішані джерела.

Стаття 5. Індексація ставок збору

5.1. З 1 січня року набрання чинності цим Кодексом, щороку наростаючим підсумком проводиться індексація ставок збору за формулою:
Сі = Сб × дІ, 
де Сі – проіндексована ставка збору у поточному році, гривень (з копійками) за 1 куб. метр (1 тоннаж-добу експлуатації; 1 місце-добу експлуатації); 
Сб – базова ставка збору, гривень (з копійками) за 1 куб. метр (1 тоннаж-добу експлуатації; 1 місце-добу експлуатації); 
дІ – добуток індексів цін виробників промислової продукції за попередні роки починаючи з року, який передує року набрання чинності цим Кодексом, а для нововведених ставок збору – починаючи з року їх введення, десятковим дробом з точністю до чотирьох знаків;
І – офіційно оприлюднений індекс цін виробників промислової продукції за попередній рік, відсотків.
У разі коли індекс цін виробників промислової продукції за попередній рік не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 100 відсотків.
5.2. Індекс цін виробників промислової продукції розраховується центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, а інформація про його розмір щороку до 1 лютого подається центральному органу державної податкової служби та оприлюднюється у засобах масової інформації.
5.3. Під час проведення індексації базовими вважаються ставки збору, встановлені статтею 4 цього розділу, а для нововведених – ставки станом на 31 грудня року їх введення.

Стаття 6. Порядок обчислення збору 

6.1. Водокористувачі самостійно обчислюють збір за спеціальне використання води та збір за спеціальне використання води для потреб  гідроенергетики і рибництва щокварталу наростаючим підсумком з початку року, а за спеціальне використання води для потреб водного транспорту – починаючи з першого півріччя поточного року, у якому було здійснено таке використання. 
	6.2. Збір обчислюється виходячи з фактичних обсягів використаної води (підземної, поверхневої, отриманої від інших водокористувачів) водних об’єктів з урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів використання води, ставок збору з урахуванням індексації та коефіцієнтів. 
	За обсяги води, переданої водокористувачем-постачальником іншим водокористувачам без укладення з останніми договору на поставку води, збір обчислюється і сплачується таким водокористувачем-постачальником. 
	6.3. Водокористувачі, які використовують воду із змішаного джерела, обчислюють збір  враховуючи обсяги води у тому співвідношенні, у якому формується таке змішане джерело, що зазначається в дозволах та договорах на поставку води, з урахуванням втрат води в їх системах водопостачання, ставок збору з урахуванням індексації та коефіцієнтів.
	6.4. Водокористувачі, які використовують воду з каналів, збір обчислюють виходячи з фактичних обсягів використаної води з урахуванням втрат води в їх системах водопостачання, встановлених лімітів використання води, ставок збору з урахуванням індексації, встановлених для водного об’єкта, з якого забирається вода в канал, та коефіцієнтів. 
	6.5. У разі перевищення водокористувачами встановленого річного ліміту використання води збір обчислюється і сплачується у п’ятикратному розмірі виходячи з фактичних обсягів використаної води понад встановлений ліміт використання води, ставок збору з урахуванням індексації та коефіцієнтів.
За понадлімітне використання води збір обчислюється за кожним джерелом водопостачання окремо згідно з установленими ставками збору з урахуванням індексації та коефіцієнтами.
	За відсутності у водокористувача дозволу на спеціальне водокористування із встановленими в ньому лімітами використання води збір справляється за весь обсяг використаної води, що підлягає оплаті як за понадлімітне використання.
	6.6. Збір за спеціальне використання води для потреб гідроенергетики обчислюється виходячи з фактичних обсягів води, пропущеної через турбіни гідроелектростанцій, та ставки збору з урахуванням індексації. 
	6.7. За умови експлуатації водних шляхів вантажними самохідними і несамохідними суднами, збір за спеціальне використання води для потреб водного транспорту обчислюється виходячи з фактичних даних обліку тоннаж-доби та ставки збору з урахуванням індексації, а пасажирськими суднами – виходячи з місця-доби та ставки збору з урахуванням індексації. 
	6.8. Справляння збору за спеціальне використання води для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва не звільняє водокористувачів від сплати збору за спеціальне використання води.  
6.9. Збір за спеціальне використання води для потреб рибництва обчислюється виходячи з фактичних обсягів води, необхідної для поповнення водних об’єктів під час розведення риби та інших водних живих ресурсів (у тому числі для поповнення, яке пов’язане з втратами води на фільтрацію та випаровування), та ставок збору з урахуванням індексації.
	6.10. Водокористувачі, які застосовують для потреб охолодження обладнання оборотну систему водопостачання, збір обчислюють виходячи з фактичних обсягів води, використаної на підживлення оборотної системи. За всі інші обсяги фактично використаної води збір обчислюють на загальних підставах. 
	6.11. Обсяг фактично використаної води обчислюється водокористувачами самостійно на підставі даних первинного обліку згідно з показаннями вимірювальних приладів. 
	За відсутності вимірювальних приладів обсяг фактично використаної води визначається водокористувачем за технологічними даними (тривалість роботи агрегатів, обсяг виробленої продукції чи наданих послуг, витрати електроенергії, пропускна спроможність водопровідних труб за одиницю часу тощо). У випадку відсутності вимірювальних приладів, якщо можливість їх встановлення існує, збір сплачується у двократному розмірі.
	6.12. Обсяг фактично використаної води на державних системах у зрошувальному землеробстві визначають органи водного господарства.
	6.13. Органи, що видають дозволи на спеціальне водокористування,  щороку до 20 січня подають органам державної податкової служби та органам водного господарства інформацію про водокористувачів, яким видано такі дозволи.
	Водокористувачі, яким видано дозволи на спеціальне водокористування та які здійснюють постачання води іншим водокористувачам, щороку до 20 січня подають органам державної податкової служби та органам водного господарства перелік водокористувачів-абонентів.
	У разі зміни умов водокористування, видачі протягом року нових дозволів на спеціальне водокористування, укладення договорів на поставку води водокористувачі, які отримали переоформлені дозволи на спеціальне водокористування, договори на поставку води, зобов’язані протягом 10 днів повідомити про це органам державної податкової служби та органам водного господарства.
6.14. У разі, коли водокористувачі, які повністю утримуються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, використовують обсяги води для господарської діяльності, направленої на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, збір обчислюється на загальних підставах з усього обсягу використаної води з урахуванням обсягу втрат води в їх системах постачання. 

Стаття 7. Порядок сплати збору

	7.1. Базовий податковий (звітний) період для збору дорівнює календарному кварталу.
7.2. Платники збору обчислюють суму збору наростаючим підсумком з початку року та складають податкові декларації за формою, встановленою центральним органом державної податкової служби.
	7.3. Податкові декларації збору подаються платниками збору органам державної податкової служби у строки, визначені для квартального податкового (звітного) періоду, за місцем податкової реєстрації. 
	Податкова декларація за спеціальне використання води для потреб водного транспорту за перший квартал не подається. 
	7.4. Збір сплачується платниками збору у строки, визначені для квартального податкового (звітного) періоду, за місцем податкової реєстрації.
	Збір за спеціальне використання води для потреб водного транспорту за перший квартал не сплачується. 
7.5. Філії, відділення, інші відокремлені підрозділи водокористувача, які мають банківські рахунки, ведуть окремий бухгалтерський облік своєї діяльності, складають окремий баланс, подають податкові декларації та сплачують збір за своїм місцем податкової реєстрації.
7.6. Якщо до складу водокористувача входять структурні підрозділи, які не мають банківських рахунків, не ведуть окремого бухгалтерського обліку своєї діяльності, не складають окремого балансу, то декларації збору подаються та збір вноситься водокористувачем, до складу якого входять такі структурні підрозділи, за місцем знаходження водних об’єктів та за ставками збору, встановленими для цих водних об’єктів.
	7.7. Платники збору подають одночасно з податковими деклараціями органам державної податкової служби копії дозволу на спеціальне водокористування, договору на поставку води та статистичної звітності про використання води.
	7.8. У межах встановленого у дозволі на спеціальне водокористування  ліміту використання води збір включається до складу витрат згідно із розділом ІІІ цього Кодексу, а за понадлімітне використання – справляється з прибутку, що залишається у розпорядженні водокористувача після оподаткування. 
	Збір за спеціальне використання води для потреб гідроенергетики і водного транспорту повністю включається до складу витрат згідно із розділом ІІІ цього Кодексу. 
7.9. У разі несплати збору або сплати його в неповному обсязі платниками збору, органи державної податкової служби подають інформацію про таких платників збору до органів, що видають дозволи на спеціальне водокористування, для вжиття до них заходів згідно із законодавством.    

Розділ XVІІ. Збір за спеціальне використання лісових ресурсів

Стаття 1. Визначення термінів
 
	У цьому розділі наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:
1.1) збір, оподаткування, платник збору – збір за спеціальне використання лісових ресурсів, оподаткування збором за спеціальне використання лісових ресурсів, платник збору за спеціальне використання лісових ресурсів;
1.2) збір за спеціальне використання лісових ресурсів – це загальнодержавний збір, який справляється як плата за спеціальне використання лісових ресурсів.

Стаття 2. Платники збору

2.1. Платниками збору є лісокористувачі – юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи з джерел їх походження з України, або виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, фізичні особи, а також фізичні особи – підприємці, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів на підставі спеціального дозволу (лісорубного квитка або лісового квитка) або відповідно до умов договору довгострокового тимчасового користування лісами.

Стаття 3. Об’єкт оподаткування збором

	3.1. Об’єктом оподаткування збором є:
3.1.1) деревина, заготовлена в порядку рубок головного користування;
3.1.2) деревина, заготовлена під час проведення заходів:
а) щодо поліпшення якісного складу лісів, їх оздоровлення, посилення захисних властивостей (рубки догляду за лісом, санітарні рубки, лісовідновні рубки в деревостанах, що втрачають захисні, водоохоронні та інші корисні властивості, рубки, пов'язані з реконструкцією малоцінних молодняків і похідних деревостанів тощо);
б) з розчищення лісових ділянок, вкритих лісовою рослинністю, у зв'язку з будівництвом гідровузлів, трубопроводів, шляхів тощо;
3.1.3) другорядні лісові матеріали (заготівля живиці, пнів, лубу та кори, деревної зелені, деревних соків та інших другорядних лісових матеріалів, передбачених нормативно-правовими актами з ведення лісового господарства);
3.1.4) побічні лісові користування (заготівля сіна, випасання худоби, заготівля дикорослих плодів, горіхів, грибів, ягід, лікарських рослин, збирання лісової підстилки, заготівля очерету та інших побічних лісових користувань, передбачених нормативно-правовими актами з ведення лісового господарства); 
3.1.5) використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей та проведення науково-дослідних робіт.

 Стаття 4. Ставки збору
4.1. Ставки збору за заготівлю деревини основних лісових порід

Найменування лісової породи	
Розряд	Ставка за один щільний куб. метр деревини, гривень	
		ділової (без кори)	дров’я  ної (з корою)	
		великої	середньої	дрібної		
Перший пояс	
Сосна	
	1	59,36	37,97	14,60	1,51	
	2	42,19	27,12	10,55	1,16	
	3	34,05	21,93	8,46	0,93	
	4	25,61	16,27	6,26	0,70	
	5	16,88	10,85	4,17	0,46	
Модрина	
	1	26,67	22,60	8,81	1,97	
	2	19,22	16,27	6,26	1,51	
	3	15,15	13,11	4,98	1,16	
	4	11,30	9,72	3,71	0,81	
	5	7,68	6,56	2,55	0,58	
Ялина, ялиця	
	1	36,84	31,42	12,05	1,39	
	2	27,35	23,28	9,04	0,93	
	3	21,93	18,76	7,19	0,81	
	4	16,50	14,01	5,33	0,58	
	5	11,08	9,27	3,59	0,46	
Дуб (крім дуба коркового)	
	1	155,77	74,85	24,92	2,55	
	2	111,73	53,72	17,85	1,85	
	3	89,47	42,77	14,37	1,51	
	4	67,22	32,34	10,78	1,04	
	5	44,04	21,38	7,19	0,81	
Ясен, клен (крім явору)	
	1	58,41	49,89	24,92	2,55	
	2	41,90	35,81	17,85	1,85	
	3	33,55	28,51	14,37	1,51	
	4	25,21	21,56	10,78	1,04	
	5	16,52	14,26	7,19	0,81	
Бук	
	1	112,31	72,24	24,11	2,20	
	2	79,97	51,38	17,15	1,51	
	3	64,32	41,20	13,79	1,27	
	4	48,33	30,77	10,32	0,93	
	5	32,34	20,61	6,84	0,58	
Береза, вільха чорна, граб звичайний, в’яз, липа	
	1	8,69	7,48	5,56	1,97	
	2	6,08	5,22	4,00	1,51	
	3	4,87	4,35	3,30	1,16	
	4	3,65	3,13	2,43	0,81	
	5	2,43	2,09	1,56	0,58	
Осика, вільха сіра, тополя	
	1	5,04	4,35	3,30	1,39	
	2	3,65	3,13	2,26	0,93	
	3	2,96	2,43	1,91	0,81	
	4	2,26	1,91	1,39	0,58	
	5	1,39	1,22	0,87	0,23	
Другий пояс	
Сосна	
	1	50,63	32,32	12,40	1,27	
	2	35,86	23,05	8,92	0,93	
	3	28,63	18,53	7,19	0,81	
	4	21,70	13,79	5,33	0,58	
	5	14,46	9,27	3,59	0,35	
Модрина	
	1	22,83	19,67	7,53	1,85	
	2	16,50	14,01	5,33	1,27	
	3	13,11	11,08	4,29	1,04	
	4	9,72	8,37	3,25	0,81	
	5	6,56	5,66	2,20	0,46	
Ялина, ялиця	
	1	32,54	27,80	10,66	1,16	
	2	23,28	19,89	7,65	0,81	
	3	18,53	15,82	6,14	0,70	
	4	14,01	11,98	4,64	0,58	
	5	9,27	7,92	3,01	0,35	
Дуб (крім дуба коркового)	
	1	132,59	63,90	21,33	2,09	
	2	95,04	45,64	15,18	1,51	
	3	75,57	36,51	12,05	1,16	
	4	56,56	27,12	9,16	0,93	
	5	38,02	18,25	6,14	0,58	
Ясен, клен (крім явора)	
	1	49,72	42,59	21,33	2,09	
	2	35,64	30,42	15,18	1,51	
	3	28,34	24,34	12,05	1,16	
	4	21,21	18,08	9,16	0,93	
	5	14,26	12,17	6,14	0,58	
Бук	
	1	95,62	61,29	20,40	1,85	
	2	68,15	43,56	14,60	1,27	
	3	54,59	34,94	11,71	1,04	
	4	41,03	26,08	8,81	0,81	
	5	27,47	17,48	5,80	0,58	
Береза, вільха чорна, граб звичайний, в’яз, липа	
	1	7,13	6,08	4,69	1,74	
	2	5,22	4,52	3,30	1,27	
	3	4,17	3,48	2,78	0,93	
	4	3,13	2,78	1,91	0,81	
	5	2,09	1,74	1,39	0,46	
Осика, вільха сіра, тополя	
	1	4,35	3,82	2,78	1,16	
	2	3,13	2,78	1,91	0,81	
	3	2,43	2,26	1,74	0,70	
	4	1,91	1,56	1,22	0,58	
	5	1,22	1,22	0,87	0,35	
4.2. Ставки збору за заготівлю деревини неосновних лісових порід

Найменування лісової породи	
Розряд	Ставка за один щільний куб. метр деревини, гривень	
		ділової (без кори)	дров’я  ної (з корою)	
		великої	середньої	дрібної		
Перший пояс 	
Самшит	
	1	273,99	234,18	117,06	2,55	
	2	195,76	167,24	83,68	1,85	
	3	156,64	133,86	66,87	1,51	
	4	117,52	100,31	50,18	1,04	
	5	78,23	66,93	33,50	0,81	
Бархат, горіх	
	1	170,72	146,03	73,02	2,55	
	2	122,04	104,31	52,16	1,85	
	3	97,53	83,45	41,72	1,51	
	4	73,19	62,59	31,41	1,04	
	5	48,85	41,72	20,86	0,81	

Груша, кизил, явір	
	1	136,99	117,17	58,53	2,55	
	2	97,88	83,62	41,84	1,85	
	3	78,23	66,93	33,50	1,51	
	4	58,76	50,24	25,15	1,04	
	5	39,12	33,55	16,81	0,81	
Абрикос, вишня, ялівець, обліпиха, слива (крім терену), черешня, шовковиця, яблуня	
	1	102,40	87,45	43,69	2,55	
	2	73,19	62,41	31,18	1,85	
	3	58,41	49,89	24,92	1,51	
	4	43,98	37,38	18,66	1,04	
	5	29,21	25,03	12,52	0,81	
Каштан, дуб корковий	
	1	85,36	73,02	36,51	2,55	
	2	61,02	52,16	26,08	1,85	
	3	48,85	41,72	20,86	1,51	
	4	36,68	31,29	15,65	1,04	
	5	24,34	20,86	10,55	0,81	
Барбарис, гледичія, кипарис, шипшина	
	1	68,50	58,41	29,32	2,55	
	2	48,85	41,72	20,86	1,85	
	3	38,94	33,38	16,69	1,51	
	4	29,21	25,03	12,52	1,04	
	5	19,65	16,86	8,46	0,81	
Акація, бересклет, бірючина, глід, граб східний, тамарикс, калина, крушина, ліщина, горобина, бузок, скумпія, свидина, терен, черемха	
	1	51,29	43,81	21,91	2,55	
	2	36,68	31,29	15,65	1,85	
	3	29,21	25,03	12,52	1,51	
	4	22,08	18,78	9,50	1,04	
	5	14,78	12,52	6,26	0,81	
Верба, чагарники (крім зазначених в інших позиціях)	
	1	17,04	14,60	7,30	1,39	
	2	12,17	10,43	5,22	0,93	
	3	9,74	8,34	4,17	0,81	
	4	7,30	6,26	3,13	0,58	
	5	4,87	4,17	2,09	0,46	
Другий пояс	
Самшит	
	1	232,09	198,36	99,21	2,09	
	2	165,68	141,69	70,81	1,51	
	3	132,65	113,35	56,79	1,16	
	4	99,44	85,01	42,54	0,93	
	5	66,41	56,68	28,40	0,58	
Бархат, горіх	
	1	145,34	124,30	62,12	2,09	
	2	103,79	88,84	44,39	1,51	
	3	83,10	70,93	35,47	1,16	
	4	62,24	53,55	26,54	0,93	
	5	41,55	35,64	17,73	0,58	
Груша, кизил, явір	
	1	115,96	99,09	49,61	2,09	
	2	82,93	70,76	35,47	1,51	
	3	66,41	56,68	28,40	1,16	
	4	49,72	42,59	21,33	0,93	
	5	33,21	28,34	14,14	0,58	
Абрикос, вишня, ялівець, обліпиха, слива (крім терену), черешня, шовковиця, яблуня	
	1	87,27	74,41	37,32	2,09	
	2	62,24	53,20	26,54	1,51	
	3	49,72	42,59	21,33	1,16	
	4	37,38	31,99	15,99	0,93	
	5	24,86	21,21	10,66	0,58	
Каштан, дуб корковий	
	1	72,67	62,24	31,18	2,09	
	2	51,98	44,51	22,25	1,51	
	3	41,55	35,64	17,73	1,16	
	4	31,12	26,60	13,33	0,93	
	5	20,69	17,73	8,92	0,58	
Барбарис, гледичія, кипарис, шипшина	
	1	58,07	49,55	24,80	2,09	
	2	41,38	35,47	17,62	1,51	
	3	33,21	28,34	14,14	1,16	
	4	24,86	21,21	10,66	0,93	
	5	16,52	14,26	7,07	0,58	
Акація, бересклет, бірючина, глід, граб східний, тамарикс, калина, крушина, ліщина, горобина, бузок, скумпія, свидина, терен, черемха	
	1	43,64	37,20	18,66	2,09	
	2	31,12	26,60	13,33	1,51	
	3	24,86	21,21	10,66	1,16	
	4	18,60	15,99	8,00	0,93	
	5	12,52	10,60	5,33	0,58	
Верба, чагарники (крім зазначених в інших позиціях)	
	1	14,43	12,34	6,14	1,16	
	2	10,43	8,87	4,40	0,81	
	3	8,34	7,13	3,59	0,70	
	4	6,26	5,39	2,67	0,58	
	5	4,17	3,48	1,85	0,35	
4.3. Ставки збору, встановлені пунктами 4.1 та 4.2 цієї статті, застосовуються при заготівлі деревини в порядку рубок головного користування та під час проведення заходів щодо поліпшення якісного складу лісів, їх оздоровлення, посилення захисних властивостей (рубки догляду за лісом, санітарні рубки, лісовідновні рубки в деревостанах, що втрачають захисні, водоохоронні та інші корисні властивості, рубки, пов'язані з реконструкцією малоцінних молодняків і похідних деревостанів тощо) та з розчищення лісових ділянок, вкритих лісовою рослинністю, у зв'язку з будівництвом гідровузлів, трубопроводів, шляхів тощо. 
4.4. Ставки збору за заготівлю деревини застосовуються з урахуванням розподілу лісів за поясами і розрядами. 
	4.5. Розподіл лісів за поясами: 
	4.5.1) до першого поясу належать усі ліси, за винятком лісів Закарпатської, Івано-Франківської та Чернівецької областей і лісів гірської зони Львівської області; 
	4.5.2) до другого поясу належать ліси Закарпатської, Івано-Франківської та Чернівецької областей і ліси гірської зони Львівської області.
	4.6. Розряди встановлюються для кожного кварталу (урочища) виходячи з наведеної нижче відстані між центром кварталу і найближчим нижнім складом лісозаготівельника, до якого деревина вивозиться безпосередньо з лісосіки, або пунктом відвантаження деревини залізницею:
Розряди	1	2	3	4	5	
Відстань, кілометрів	до 10	10,1–25	25,1–40	40,1–60	60,1 і більше	
4.7. Відстань (пряма) від центру кварталу (урочища) до нижнього складу або пункту відвантаження деревини залізницею визначається за картографічними матеріалами і коригується залежно від геоморфологічних умов місцевості за такими коефіцієнтами: 
4.7.1) у лісах з рівнинним рельєфом – 1,1;
4.7.2) у  лісах з горбистим рельєфом або  у  лісах, понад 30 відсотків площі яких зайнято болотами, – 1,25;
4.7.3) у лісах з гірським рельєфом – 1,5.
	4.8. Пунктом відвантаження деревини залізницею вважається пункт (залізнична станція, роз’їзд), де дозволено здійснення такої операції, незалежно від наявності на ньому відповідних складів. 
	4.9. Зміна розподілу лісів за розрядами здійснюється у разі: 
4.9.1) закриття діючих або відкриття нових пунктів (залізничних станцій чи роз’їздів) відвантаження деревини; 
	4.9.2) виявлення порушення установленого порядку розподілу лісів за розрядами. 
	4.10. До великої деревини всіх лісових порід належать відрізки стовбура (у верхньому перетині без кори) діаметром від 25 сантиметрів і більше, до середньої – діаметром від 13 до 24 сантиметрів, до дрібної – діаметром від 3 до 12 сантиметрів. 
	До дров’яної деревини належать сортименти, які можна використовувати для технологічних потреб, а також не придатні для промислової переробки (дрова паливні). 
	На дров’яну деревину, використану для технологічних потреб, донараховується збір за результатами фактичної заготівлі у розмірі 70 відсотків установлених пунктами 4.1 та 4.2 цієї статті ставок збору за ділову дрібну деревину відповідної лісової породи. 
	Ставки збору за ділову і дров’яну деревину липи встановлені пунктами 4.1 та 4.2 цієї статті без врахування кори, а за дров’яну деревину решти лісових порід – з корою. 
	За ліквід з крони встановлюється збір у розмірі 40 відсотків, а за порубкові залишки, що підлягають використанню, – 20 відсотків ставок збору за дров’яну деревину відповідної лісової породи. 
	4.11. За заготівлю другорядних лісових матеріалів, здійснення побічних лісових користувань та використання корисних властивостей лісів ставки збору встановлюються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами. 

Стаття 5. Індексація ставок збору
 
Сі = Сб × дІ, 
де Сі – проіндексована ставка збору у поточному році, гривень за 1 куб. метр; 
Сб – базова ставка збору, гривень за 1 куб. метр; 
дІ – добуток індексів цін виробників промислової продукції за попередні роки починаючи з року, який передує року набрання чинності цим Кодексом, а для нововведених ставок збору – починаючи з року їх введення, десятковим дробом з точністю до чотирьох знаків;
І – офіційно оприлюднений індекс цін виробників промислової продукції за попередній рік, відсотків.
У разі коли індекс цін виробників промислової продукції за попередній рік не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 100 відсотків.
5.2. Індекс цін виробників промислової продукції розраховується центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, а інформація про його розмір щороку до 1 лютого подається центральному органу державної податкової служби та оприлюднюється у засобах масової інформації.
5.3. Під час проведення індексації базовими вважаються ставки збору, встановлені статтею 4 цього розділу, а для нововведених – ставки станом на 31 грудня року їх введення.

Стаття 6. Порядок обчислення збору 

6.1. Суб’єкти лісових відносин, які видають спеціальні дозволи, до 10 числа місяця, що настає за звітним кварталом, направляють органам державної податкової служби перелік лісокористувачів, яким видано лісорубні квитки та лісові квитки, за формою, встановленою центральним органом державної податкової служби за погодженням з центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.
6.2. Сума збору обчислюється суб’єктами лісових відносин, які видають спеціальні дозволи, і зазначається у таких дозволах.
6.3. Сума збору, зазначена в лісорубному та в лісовому квитку підлягає перерахунку суб’єктом лісових відносин, який видає спеціальні дозволи, у разі, коли:
а) загальна кількість фактично заготовленої деревини під час її відпуску з обліком за площею перевищує зазначену в лісорубному квитку та кількість більше ніж на 10 відсотків;
б) фактичний обсяг використання лісових ресурсів перевищує зазначений в лісовому квитку на весь обсяг такого перевищення. 
Підставою для перерахунку є спеціальні дозволи та акти огляду місць використання лісових ресурсів.
6.4. Суб’єктом лісових відносин, який видає спеціальні дозволи,  перерахунок збору за заготівлю деревини і заготівлю другорядних лісових матеріалів, побічні лісові користування та використання корисних властивостей лісів здійснюється також у разі:
6.4.1) виправлення технічних помилок, які можуть бути допущені під час проведення матеріальної і грошової оцінки лісосік, другорядних лісових матеріалів, побічні лісові користування та використання корисних властивостей лісів, відпущених за лісорубними квитками або лісовими квитками, неправильного застосування сортиментних таблиць, поясів, розрядів та ставок збору за заготівлю деревини, незастосуванні або неправильному застосуванні індексації ставок збору, а також виправлення арифметичних помилок,  допущених під час підрахунків;
6.4.2) анулювання лісорубного та/або лісового квитка у зв’язку з вилученням земель для інших потреб. В інших випадках анулювання або видачі дубліката лісорубного квитка та/або лісового квитка перерахунок збору не здійснюється і вся нарахована за такими квитками сума збору повністю сплачується до відповідних бюджетів;
6.4.3) надання лісокористувачеві відстрочки:
а) на заготівлю деревини – сума збору за заготівлю залишеної на пні деревини збільшується на 1,5 відсотка незалежно від строку, на який надано відстрочку; 
б) на вивезення деревини – сума збору за невивезену вчасно деревину збільшується на 1,5 відсотка за кожний місяць відстрочки;
6.4.4) додаткового продовження строку вивезення, але не більш як на             3 місяці, лісокористувачем сума збору за обсяг невивезеної вчасно деревини збільшується на 5 відсотків за кожний місяць відстрочки. 
6.5. Незалежно від способу обліку деревини, що відпускається на пні (за площею, пеньками, приблизною кількістю), лісокористувачі, які допустили неповну заготівлю деревини, яка дозволена для вирубки за виписаними лісорубними квитками, або взагалі її не проводили, збір обчислюють і сплачують повністю за всю дозволену для заготівлі кількість деревини, що зазначена в дозволі.
6.6. Лісокористувачі, у яких за результатами діяльності здійснюється перерахунок збору, відображають донараховані суми збору в розрахунку за формою, встановленою центральним органом державної податкової служби.

Стаття 7. Порядок сплати збору

7.1. Базовий податковий (звітний) період для збору дорівнює календарному кварталу. 
7.2. Лісокористувачі щокварталу складають розрахунок збору наростаючим підсумком з початку року за формою, встановленою центральним органом державної податкової служби та подають його органу державної податкової служби за місцем адміністративного розташування лісової ділянки та сплачують збір у строки, визначені для квартального податкового (звітного) періоду, за винятком:
7.2.1) лісокористувачів, якими до отримання лісорубних та лісових квитків збір вноситься в каси суб’єктів лісових відносин, які їх видають:
а) фізичних осіб, а також фізичних осіб – підприємців, яким видано лісорубні та лісові квитки; 
б) лісокористувачів (крім  фізичних осіб, а також фізичних осіб – підприємців, яким видано лісові квитки), у яких сума збору в лісорубному чи лісовому квитках не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня року, в якому сплачується збір; 
7.2.2) лісокористувачів з іншої області, які сплачують збір повністю до видачі їм спеціального дозволу за місцем адміністративного розташування лісової ділянки, на якій здійснюється заготівля деревини.
7.3. Про надходження суми збору в касу суб’єкта лісових відносин, що видає спеціальні дозволи, у спеціально заведеній книзі робиться запис і лісокористувачеві видається квитанція. Одночасно в лісорубних та лісових квитках робиться позначка про сплату збору в касу (зазначаються номер і дата квитанції про сплату). 
7.4. Збір сплачується лісокористувачами щокварталу рівними частинами від суми збору, зазначеної в спеціальних дозволах, виданих у відповідному календарному році.
7.5. При отриманні дозволу в поточному році (або донарахуванні суми збору) після чергового строку сплати збору, лісокористувачі сплачують усі суми збору за строками, що минули. 

РОЗДІЛ ХVІІІ. ОСОБЛИВОСТІ ОПОДАТКУВАННЯ ПЛАТНИКІВ ПОДАТКІВ В УМОВАХ ДІЇ УГОДИ 
ПРО РОЗПОДІЛ ПРОДУКЦІЇ 

Стаття 1. Визначення термінів

Для цілей цього розділу терміни вживаються у такому значенні:
1.1) вироблена продукція – загальний обсяг продукції, видобутої відповідно до угоди про розподіл продукції і доставленої в пункт виміру;
1.2) інвестор – юридична або фізична особи, яка має відповідні матеріально-технологічні та економічні можливості або відповідну кваліфікацію для користування надрами, що підтверджено документами, виданими згідно із законами (процедурами) країни інвестора, та здійснює пошук, розвідку та видобування корисних копалин відповідно до угоди про розподіл продукції; 
1.3) значні запаси корисних копалин – запаси корисних копалин, розмір яких перевищує незначні запаси корисних копалин;
1.4) компенсаційна продукція – частина виробленої продукції, що передається у власність інвестора в рахунок компенсації його витрат; 
1.5) незначні запаси корисних копалин – запаси корисних копалин, загальнодержавного та місцевого значення невеликих родовищ або залишкові запаси родовищ, які розроблялися. Критерії, за якими визначаються незначні запаси, встановлюються Кабінетом Міністрів України; 
1.6) прибуткова продукція – частина виробленої продукції, що розподіляється між інвестором і державою та визначається як різниця між виробленою і компенсаційною продукцією; 
1.7) продукція – корисні копалини загальнодержавного та місцевого значення (мінеральна сировина), що видобуваються (виробляються) під час розробки родовищ корисних копалин; 
1.8)  пункт виміру – пункт, у якому відповідно до угоди про розподіл продукції проводиться вимір виробленої продукції та її розподіл на компенсаційну та прибуткову; 
1.9) розподіл продукції – розподіл між державою та інвестором виробленої продукції відповідно до Закону України „Про угоди про розподіл продукції”.

Стаття 2. Порядок оподаткування інвестора під час виконання угоди                                                                                                                                          про розподіл продукції

2.1. Протягом строку дії угоди про розподіл продукції і в межах діяльності, пов'язаної з виконанням такої угоди, стягнення з інвестора загальнодержавних та місцевих податків і зборів (обов'язкових платежів), передбачених цим Кодексом, крім передбачених пунктом 2.2. цієї статті, замінюється розподілом виробленої продукції між державою та інвестором на умовах такої угоди.

2.2. Під час виконання угоди про розподіл продукції інвестор сплачує такі податки і збори:
а) податок на додану вартість;
б) податок на прибуток підприємств;
в) плату за користування надрами для видобування корисних копалин. 
У разі виникнення потреби у сплаті державного збору чи мита, передбачених цим Кодексом, для отримання послуги чи виконання необхідної дії державними органами або установами, інвестор сплачує такий збір та мито.
Інвестор зобов’язаний здійснювати щомісячне утримання із заробітної плати та інших винагород найманих працівників – українських фізичних осіб та іноземних фізичних осіб податку з доходів фізичних осіб. 
Інвестор-резидент або інвестор-нерезидент (його постійне представництво – місце управління, філіал, офіс, завод, фабрика, майстерня, шахта нафтова чи газова свердловина, кар'єр або інше місце розвідки чи видобутку корисних копалин) зобов’язаний зареєструватися за місцезнаходженням як платник податків та при взятті на податковий облік подати органу державної податкової служби за місцем своєї реєстрації відповідне повідомлення у письмовій формі і такі документи:
засвідчена в нотаріальному порядку копія зареєстрованої угоди про розподіл продукції;
копія свідоцтва про державну реєстрацію угоди про розподіл продукції;
рішення Кабінету Міністрів України з висновками постійно діючої міжвідомчої комісії (далі - Міжвідомча комісія), що створюється відповідно до Закону України “Про угоди про розподіл продукції”, про визначення переможця конкурсу на укладення угоди про розподіл продукції.
         Після реєстрації як платника податку інвестор зобов’язаний складати і подавати передбачені законодавством податкові декларації і звіти, нести  відповідальність за належне виконання своїх обов’язків, пов’язаних з нарахуванням і сплатою податків, в порядку і розмірах, встановлених цим Кодексом. При цьому податкові декларації і звіти подаються інвестором за кожним податком, збором (обов’язковим платежем) окремо від звітів за результатами діяльності, не пов’язаної з виконанням угоди про розподіл продукції.
       Форма свідоцтва про реєстрацію інвестора як платника податків затверджується центральним органом державної податкової служби. 
   
            2.3. Дія цього розділу не поширюється на підрядників і субпідрядників, перевізників та інших осіб, у тому числі іноземних, які беруть участь у виконанні передбачених угодою про розподіл продукції робіт (наданні послуг) на підставі договорів (контрактів) з інвестором. 
      Зазначені особи сплачують податки в порядку, встановленому цим Кодексом.
     2.4. Податковий облік, пов'язаний з виконанням передбачених угодою про розподіл продукції робіт (наданням послуг), ведеться відповідно до цього Кодексу  та окремо від обліку інших видів діяльності.
     Якщо окремий облік не ведеться, застосовується порядок оподаткування без урахування особливостей, передбачених цим розділом.

Стаття 3. Особливості сплати податку на прибуток

3.1. Податок на прибуток сплачується інвестором з його прибутку, отриманого від виконання угод про розподіл продукції, у розмірах, установлених цим Кодексом, з урахуванням таких особливостей:
а) об’єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є доход інвестора, який розраховується з вартості виробленої продукції, зменшеної на вартість  прибуткової продукції, що належить державі, та на суму витрат і амортизаційних відрахувань, визначених відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу на дату підписання угоди про розподіл продукції.
Вартість виробленої продукції визначається згідно з котировками відповідної продукції (товару) на світових біржах з урахуванням умов постачання на дату реалізації продукції. 
Вартість прибуткової продукції, що належить державі, визначається згідно з котировками відповідної продукції (товару) на світових біржах з урахуванням умов постачання на дату розподілу продукції;
б) склад і порядок витрат регулюються нормами цього Кодексу, що діють на день підписання угоди. При цьому витратами інвестора визнаються витрати, у тому числі витрати, понесені інвестором у відповідно до програми робіт та кошторису витрат, затвердженого Міжвідомчою комісією, у порядку, передбаченому угодою про розподіл продукції, підтверджені відповідними розрахунками, платіжними документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачені правилами ведення податкового і бухгалтерського обліку.
Податок на прибуток підприємств, що підлягає сплаті визначається та сплачується виключно у грошовій формі; 
в) інвестор застосовує норми амортизації (включаючи амортизацію витрат, пов’язаних з видобутком корисних копалин), передбачені розділом ІІІ цього Кодексу.
Інвестор визначає податок на прибуток підприємств, що підлягає сплаті за підсумками кожного звітного податкового періоду на підставі даних податкового обліку;
г) податок на прибуток підприємств від інших видів діяльності, не пов'язаних з виконанням угоди про розподіл продукції, сплачується інвестором відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу.
Інвестор зобов'язаний вести окремий податковий облік податку на прибуток підприємств, одержаного від виконання угоди про розподіл продукції та податку на прибуток підприємств, одержаного від інших видів діяльності, не пов’язаних з виконанням цієї Угоди.
д) пільги щодо податку на прибуток підприємств, передбачені у розділі ІІІ цього Кодексу, при оподаткуванні прибутку, отриманого інвестором під час виконання угоди про розподіл продукції, не застосовуються, якщо інше не передбачене угодою.
Не підлягає утриманню податок на прибуток підприємств з доходу іноземного інвестора з джерелом його походження з України, отриманого від діяльності за угодою про розподіл продукції, що виплачується інвестору його постійним представництвом відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу;
е) податок на прибуток підприємств за звітний період сплачується інвестором до відповідного бюджету у строк, визначений для квартального податкового періоду.
Офіційне підтвердження щодо сплаченого податку на прибуток підприємств надається інвестору на його письмове звернення не пізніше 10 календарних днів з дати надходження такого звернення до органу державної податкової служби, в якому такого інвестора взято на облік.
є) особливості застосування механізму визначення строків і порядок ведення обліку сплати податків за умови укладення багатосторонньої угоди про розподіл продукції або в разі, коли інвестором виступає об'єднання юридичних осіб, встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням вимог цього розділу.

Стаття 4. Особливості сплати податку на додану вартість 

4.1. Реалізація на митній території України продукції, набутої інвестором у власність в результаті її розподілу за угодою про розподіл продукції, є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, що обчислюється і сплачується у порядку і строки, встановлені розділом V цього Кодексу.
4.2. За умови ввезення на митну територію України товарів (супутніх послуг) та інших матеріальних цінностей, призначених для використання в рамках виконання угоди про розподіл продукції, у митному режимі імпорту податки (крім акцизного податку), які підлягають сплаті під час митного оформлення товарів (послуг), не справляються. 
Під ввезенням товарів (супутніх послуг) на митну територію України у митному режимі імпорту розуміється постачання нерезидентом інвестору (його постійному представництву) товарів (супутніх послуг), місцем постачання яких є митна територія України відповідно до законодавства України.
4.3. З урахуванням вимог статті 22 Закону України “Про угоди про розподіл продукції” у разі вивезення з митної території України продукції, набутої відповідно до умов такої угоди інвестором у власність, податки, які підлягають сплаті під час митного оформлення товарів (супутніх послуг), не справляються, крім податку на додану вартість, який справляється за нульовою ставкою.
4.4. У разі використання зазначених товарів (супутніх послуг) та інших матеріальних цінностей не за призначенням з інвестора стягуються суми податку, не внесеного у зв'язку з наданням пільг, якщо таке невиконання зобов'язань сталося з вини інвестора.

          Стаття 5. Особливості справляння плати за користування надрами для видобування корисних копалин 

5.1. Порядок, ставки плати за користування надрами для видобування корисних копалин та умови її сплати під час виконання угод про розподіл продукції визначаються такими угодами. 
Ставки плати за користування надрами для видобування корисних копалин не повинні бути меншими, ніж установлені розділом ХІ цього Кодексу на момент укладення угоди про розподіл продукції.
5.2. Облік нарахованих і сплачених інвестором сум плати за користування надрами для видобування корисних копалин на умовах угоди про розподіл продукції для цілей використання розміру компенсаційної продукції ведеться в порядку, визначеному угодою.

Стаття 6. Особливості здійснення контролю за виконанням угоди про  розподіл продукції

6.1. Бухгалтерський облік фінансово-господарської діяльності інвестора, пов’язаної з виконанням робіт (наданням послуг), передбачених угодою про розподіл продукції, провадиться окремо від обліку інших видів діяльності з метою уникнення подвійного відображення компенсаційних витрат інвестора. Порядок такого обліку, зокрема з метою відшкодування витрат інвестора та розрахунку податку на прибуток, визначається угодою про розподіл продукції відповідно до вимог законодавства України. 
У разі коли за угодою про розподіл продукції роботи проводяться на кількох ділянках надр, інвестор веде облік своєї господарської діяльності щодо кожної ділянки надр окремо.
6.2. Річний баланс і звітність інвестора про діяльність, пов'язану з виконанням угоди про розподіл продукції, підлягають обов'язковій щорічній аудиторській перевірці.
6.3.  З метою податкового контролю інвестор, який сплачує податки, збори (обов'язкові платежі) під час виконання угоди про розподіл продукції, зобов’язаний зберігати первинні документи, пов’язані з нарахуванням і сплатою податків, протягом всього строку дії угоди про розподіл продукції.
Документальною перевіркою може бути охоплений будь-який період строку дії угоди про розподіл продукції починаючи з року набрання нею чинності.

Стаття 7.  Гарантії у разі внесення змін до податкового законодавства

  7.1.	За узгодженим рішенням сторін в разі внесення змін до податкового законодавства умови оподаткування можуть бути скориговані. 
Якщо зміни до податкового законодавства спрямовані на покращення умов оподаткування інвестора, в угоді про розподіл продукції повинні бути скориговані умови оподаткування з метою забезпечення економічних інтересів України. 
У разі скасування окремих видів податків, зборів (обов’язкових платежів), передбачених угодою про розподіл продукції, інвестор продовжує сплату їх до бюджету в порядку і розмірах, встановлених цією угодою, до внесення до неї відповідних змін.
Порядок внесення таких змін встановлюється угодою про розподіл продукції.
Розділ XIX
Прикінцеві та  перехідні положення

1.	Цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011 року, крім:

пункту 27.21 статті 27 розділу І цього Кодексу, який набирає чинності з 1 січня 2014 року;
абзацу п'ятого пункту 10.4 статті 10 розділу II цього Кодексу, який набирає чинності з 1 січня 2014 року, в частині безоплатного забезпечення платників податків формами податкових декларацій стосовно податків і зборів, що подаються до органів державної податкової служби.

підпункту 6.3.4 пункту 6.3 статті 6 розділу ІV цього Кодексу, який набирає чинності з початку податкового року, наступного за роком, в якому набере чинності закон про загальнообов'язкове медичне страхування;

підпункту 4.2.8 пункту 4.2 статті 4 розділу ІV цього Кодексу у частині включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу доходів у вигляді процентів на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок (у тому числі картковий), вклад до небанківських фінансових установ згідно із законом або процентів (дисконтних доходів) на депозитний (ощадний) сертифікат та підпунктів 10.4.1 і 10.4.2 пункту 10.4 статті 10 розділу ІV цього Кодексу у частині оподаткування процентів, які набирають чинності з 1 січня 2013 року;

підпункту 3.1.3 пункту 3.1 статті 3, підпункту 4.1.3 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.3 статті 5 розділу VII цього Кодексу, які набирають чинність з 1 січня 2014 року.

пункту 5.3 статті 5 розділу ХІІІ цього Кодексу, який набирає чинності з моменту скасування мораторію на купівлю-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміну цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв);

2.	З набранням чинності цим Кодексом втрачають чинність:

розділ IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 „Про прибутковий податок з громадян” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 10, ст. 77; 1998 р., № 30 – 31, ст. 195; 1999 р., №25, ст. 211; 2001 р., № 10, ст. 44; 2002 р., № 8, ст. 63; 2003 р., № 23, ст. 149, № 37, ст. 308);
Декрет Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 18-92 „Про акцизний збір” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 10, ст. 82; із наступними змінами); 
Декрет Кабінету Міністрів України від 17 березня 1993 року № 24-93     “Про податок на промисел” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 19, ст. 208; 1995 р., № 16, ст. 111, № 30, ст. 229; 1996 р., № 45, ст. 237);
Декрет Кабінету Міністрів України від 20 травня 1993 року № 56 – 93 “Про місцеві податки і збори”  (Відомості  Верховної  Ради  України,  1993  р.,  № 30, ст. 336; із наступними змінами);
Закон України „Про Державний реєстр фізичних осіб – платників податків та інших обов’язкових платежів” (Відомості Верховної Ради України, 1995 р., № 2, ст.10; 1999 р., № 41, ст. 374; 2003 р., № 23, ст.149);
 Закон України „Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби” (Відомості Верховної Ради України, 1995 р., № 40, ст. 297; із наступними змінами); 
Закон України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” (Відомості Верховної Ради України, 1996 р., № 20, ст. 82; із наступними змінами);
Закон України „Про ставки акцизного збору на деякі транспортні засоби та кузови до них” (Відомості Верховної Ради України, 1996 р., № 32, ст. 151; 1999 р., № 52, ст. 464; 2005 р., № 17 – 19, ст. 267; 2007 р., № 3, ст. 31; 2009 р.,   №18, ст.246); 
Закон України „Про ставки акцизного збору і ввізного мита на деякі товари (продукцію)” (Відомості Верховної Ради України, 1996 р., № 42, ст. 201; із наступними змінами);
Закон України „Про плату за землю” (Відомості Верховної Ради України, 1996 р., № 45, ст. 238; із наступними змінами);
Закон України „Про систему оподаткування” (Відомості Верховної Ради України, 1997 р., №  16, ст. 119; із наступними змінами); 
Закон України „Про податок на додану вартість” (Відомості Верховної Ради України, 1997 р., № 21, ст. 156; із наступними змінами);
Закон України "Про оподаткування прибутку підприємств" (Відомості Верховної Ради України, 1997 р., № 27, ст.. 181; із наступними змінами);  
Закон України „Про фіксований сільськогосподарський податок” (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 5 – 6, ст. 39; із наступними змінами);
Закон України „Про ставки акцизного збору на тютюнові вироби” (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 52, ст. 471; 2009 р., № 32-33, ст.488); 
Закон України “Про економічний експеримент щодо стабілізації роботи підприємств легкої та деревообробної промисловості Чернівецької області” (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., № 10, ст. 78);  
Закон України „Про ставки акцизного збору на спирт етиловий та алкогольні напої” (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., № 23, ст. 180; із наступними змінами);
Закон України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., № 10, ст.44; із наступними змінами);
Закон України „Про податок з доходів фізичних осіб” (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 37, ст. 308; із наступними змінами);
Закон України “Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів” (Відомості Верховної Ради України, 2007 р.,   № 9, ст.268);
Пункти 3 – 81 розділу ІІ „Прикінцеві положення”, додатки № 1 і № 2 до Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” (Відомості Верховної Ради України, 2008 р., № 27-28, ст.. 253; 2009 р., № 16, ст.. 223);
3. У зв'язку з набранням чинності цим Кодексом припиняється відповідно до пункту 4 розділу XV „Перехідні положення” Конституції України дія Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” (у редакції Указу від 28 червня 1999 року № 746).
4. Податок на доходи фізичних осіб нарахований, але не сплачений податковим агентом до бюджету всупереч порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, на дату набрання чинності цим Кодексом вважається податковим боргом за узгодженим податковим зобов’язанням, та підлягає відображенню у податковому розрахунку за результатами першого звітного кварталу, протягом якого набирає чинності цей Кодекс, а також  стягується з податкового агента із застосуванням заходів відповідальності, передбаченим цим Кодексом.
5. Інвестиційний збиток, отриманий платником податок на доходи фізичних осіб на 1 січня року набрання чинності цим Кодексом, не враховується при обчисленні інвестиційного прибутку, починаючи з результатів за такий рік.
6. Установити, що починаючи з 1 січня 2013 року дивіденди, нараховані платнику податку – фізичній особі емітентом корпоративних прав – резидентом, підлягають оподаткуванню за стовкою, визначеною у пунктом 7.2 статті 7 розділу ІV цього Кодексу.
7. Не підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб кошти, що сплачені за роботи та/або послуги, виконані та надані на території України або за її межами у період проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, зокрема (але не виключно) у вигляді заробітної плати, відшкодування видатків та добових таким особам (крім резидентів України, незалежно від їх участі у проведенні зазначеного чемпіонату): 
представникам або посадовим особам асоціацій - членів УЄФА; 
членам делегацій, що беруть участь у чемпіонаті, у тому числі членам команд, які здобули право на участь у чемпіонаті; 
фізичним особам, акредитованим УЄФА. 
Дохід інших нерезидентів, отриманий у період проведення чемпіонату із джерел походження з України, підлягає оподаткуванню на загальних підставах з урахуванням положень міжнародних договорів України про усунення подвійного оподаткування доходів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
8. Установити, що:
1) стаття 31 розділу V цього Кодексу діє до 31 грудня 2014 року;
2) починаючи з 1 січня 2012 року, пункт 23.10 статті 23 розділу V цього Кодексу застосовується в такій редакції:
„23.10. Платник податку – продавець товарів (послуг) зобов’язаний надати покупцю податкову накладну, зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції  з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту . 
Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється центральним органом державної податкової служби. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.
У разі відмови продавця товарів (послуг) надати податкову накладну, або у разі порушення ним порядку її заповнення, покупець товарів (послуг) має право подати заяву із скаргою до органу державної податкової служби за місцем реєстрації, що є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту. До заяви додаються разом із податковою декларацією за звітний податковий період копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати у зв’язку з придбанням таких товарів (послуг).
Отримання органом державної податкової служби повідомлення чи виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою проведення позапланової виїзної перевірки продавця та покупця товарів (послуг).
Порушення платником податку порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних та порядку заповнення податкової накладної тягне за собою штраф у розмірі, передбаченому розділом II цього Кодексу.”;
3) тимчасово до 1  січня  2015 року  сума податку на додану вартість, що повинна сплачуватися до бюджету переробними підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, м'ясо та м'ясопродукти, у повному обсязі спрямовується виключно на виплату дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко і м'ясо в живій вазі. 
Порядок нарахування, виплати і використання зазначених коштів визначається Кабінетом Міністрів України. 
Зазначена норма призупиняється, коли у Законі про Державний бюджет України на відповідний рік передбачено, що сума податку на додану вартість, що сплачується до бюджету переробними підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, м'ясо та м'ясопродукти та іншу продукцію переробки тварин і птиці, закуплених  у живій вазі (шкури, субпродукти, м'ясо-кісткове борошно), спрямовується до спеціального фонду державного бюджету з подальшим використанням на здійснення доплат на одну корову, наявну на 1 січня відповідного року, на підставі довідок, виданих сільськими, селищними, міськими чи районними у містах радами, - для фізичних осіб та копії звіту про стан тваринництва (форма № 24 (річна) стосовно наявності корів, засвідчену органами державної статистики, - для юридичних осіб у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України;
4) тимчасово, до 1 січня 2019 року, звільняються від сплати  податку на додану вартість операції з: 
 поставки техніки, обладнання, устаткування, визначених статтею 7 Закону України "Про альтернативні види палива", на території України;
 імпорту, за кодами УКТ ЗЕД, визначеними статтею 7 Закону України "Про альтернативні види палива", техніки, обладнання, устаткування, що використовуються для реконструкції існуючих і будівництва нових підприємств з виробництва біопалив і для виготовлення та реконструкції технічних і транспортних засобів з метою споживання біопалив, якщо такі товари не виробляються та  не мають аналогів в Україні, а також  технічних та транспортних засобів, у тому числі самохідних сільськогосподарських машин, що працюють на біопаливі, якщо такі товари не виробляються в Україні.
Порядок ввезення зазначених техніки, обладнання, устаткування,  технічних та транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України. 
У разі порушення вимог щодо цільового використання зазначених товарів платник податку зобов'язаний збільшити податкові зобов'язання за результатами податкового періоду, на який припадає таке порушення, на суму податку на додану вартість, що мала бути сплачена в день ввезення таких товарів, а також сплатити пеню, нараховану на таку суму податку, виходячи з 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла на день збільшення податкового зобов'язання, та за період з дня ввезення таких товарів до дня збільшення податкових зобов'язань;
5) протягом дії норм ратифікованих Верховною Радою України міжнародних договорів України з питань космічної діяльності щодо створення космічної техніки (включаючи агрегати, системи та їх комплектуючі для космічних комплексів, космічних ракет-носіїв, космічних апаратів та наземних сегментів космічних систем), але не пізніше 1 січня 2015 року, звільняються від сплати податку на додану вартість операції з: 
а) поставки у митному режимі імпорту товарів, визначених у пункті "я" частини першої статті 19 Закону України "Про Єдиний митний тариф", у межах граничних обсягів, встановлених Кабінетом Міністрів України, за умови цільового використання таких товарів у виробництві космічної техніки (включаючи агрегати, системи та їх комплектуючі для космічних комплексів, космічних ракет-носіїв, космічних апаратів та наземних сегментів космічних систем), резидентами - суб'єктами космічної діяльності, які отримали ліцензію на право здійснення такої діяльності та беруть участь у реалізації таких міжнародних договорів. Перелік таких резидентів - суб'єктів космічної діяльності встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в галузі космічної діяльності. 
У разі порушення цільового використання товарів або перевищення граничних обсягів їх імпорту, встановлених Кабінетом Міністрів України, відповідний суб'єкт космічної діяльності, який фактично скористався правом на податкову пільгу, вважається таким, що умисно ухиляється від оподаткування, та підпадає під дію розділу ІІ цього Кодексу; 
б) поставки на митній території України результатів науково-дослідних і дослідницько-конструкторських робіт, які виконуються платниками податку за рахунок кредитних коштів, залучених під гарантії Кабінету Міністрів України для фінансування ратифікованого Верховною Радою України Договору між Україною та Федеративною Республікою Бразилія про довгострокове співробітництво щодо використання ракети-носія "Циклон-4" на пусковому центрі Алкантара, на користь резидентів - суб'єктів космічної діяльності, які отримали ліцензію на право її здійснення та беруть участь у реалізації цього Договору. З метою застосування цієї пільги Кабінет Міністрів України встановлює порядок ведення реєстру зазначених науково-дослідних і дослідно-конструкторських робіт. 
У разі порушення умов звільнення від оподаткування результатів науково-дослідних і дослідницько-конструкторських робіт, а саме при їх поставці для цілей, не передбачених зазначеним Договором, платник податку, що фактично скористався правом на податкову пільгу, вважається таким, що умисно ухиляється від оподаткування та підпадає під дію розділу ІІ цього Кодексу.
6) тимчасово, до 1 січня 2016 року, суб'єкти літакобудування, що підпадають під дію норм статті 2 Закону України "Про розвиток літакобудівної промисловості", звільняються від сплати податку на додану вартість по операціях з: 
ввезення (пересилання) на митну територію України під митним режимом імпорту (реімпорту) товарів, крім підакцизних, що використовуються для потреб літакобудівної промисловості, якщо такі товари є звільненими від оподаткування ввізним митом згідно із нормами пункту "р" частини першої  статті 19 Закону України "Про Єдиний митний тариф"; 
поставки на митну територію України результатів науково-дослідних і дослідницько-конструкторських робіт, які виконуються для потреб літакобудівної промисловості. 
У разі порушення вимог, встановлених цим пунктом, до платників податку - суб'єктів літакобудування застосовуються норми розділу ІІ цього Кодексу;
7) тимчасово, до 1 січня 2015 року, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з виконання робіт та поставки послуг суб'єктами підприємницької діяльності - резидентами України, які одночасно здійснюють видавничу діяльність, діяльність з виготовлення, розповсюдження книжкової продукції та виробництва паперу і картону. При цьому валовий дохід такого суб'єкта підприємницької діяльності, отриманий від видавничої діяльності, діяльності з виготовлення, розповсюдження книжкової продукції та виробництва паперу і картону, має становити не менше 100 відсотків від загальної суми його валового доходу за перший звітний (податковий) період з часу створення такого суб'єкта підприємницької діяльності або не менше 50 відсотків від загальної суми його валового доходу за попередній звітний (податковий) рік;
8) тимчасово, до 1 січня 2015 року, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з виконання робіт та поставки послуг у видавничій діяльності, діяльності з виготовлення та розповсюдження видавництвами, видавничими організаціями, підприємствами поліграфії, розповсюджувачами книжкової продукції, виробленої в Україні, операції з виробництва та/або поставки паперу і картону, вироблених в Україні для виготовлення книжкової продукції, а також операції з поставки книжкової продукції, виробленої в Україні, крім реклами, послуг з розміщення матеріалів рекламного та еротичного характеру і видань рекламного та еротичного характеру;
9) тимчасово, до 1 січня 2015 року, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з імпорту товарів, визначених пунктом "о" частини першої статті 19 Закону України "Про Єдиний митний тариф", а також операції з поставки цих товарів видавництвам і підприємствам поліграфії на території України. 
У разі нецільового використання зазначених товарів платник податку зобов'язаний збільшити податкові зобов'язання за наслідками податкового періоду, на який припадає таке порушення, на суму податку на додану вартість, що мала бути сплачена в момент імпорту таких товарів, а також сплатити пеню відповідно до законодавства України.
10) у період проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з імпорту товарів (капітальних активів), отриманих УЄФА в Україні. 
11) тимчасово на період дії Закону України “Про організацію та проведення фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу в Україні” звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з продажу квитків на матчі чемпіонату Європи 2012 року з футболу в Україні та послуг, включених до визначеного Кабінетом Міністрів України переліку, які здійснює УЄФА у період підготовки та проведення фінальної частини зазначеного чемпіонату.
9. До 1 січня 2012 року не підлягають оподаткуванню податком на доходів фізичних осіб кошти, що відповідно до Закону України "Про проведення експерименту у житловому будівництві на базі холдингової компанії "Київміськбуд" виплачуються фізичним особам згідно з договорами пенсійних вкладів, укладеними в період проведення такого експерименту (за винятком випадків, коли кошти знімаються вкладником з пенсійного рахунка з порушенням умов, зазначених у договорі пенсійного вкладу).
10. До затвердження спрощеної системи бухгалтерського обліку та звітності, передбаченого пунктом 17.10 статті 17 розділу ІV цього Кодексу, фізичні особи – підприємці ведуть облік доходів, одержаних протягом року, i витрат, безпосередньо пов'язаних з їх одержанням, за формою, що встановлюється центральним органом державної податкової служби.
11. Якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум, то для цілей їх застосування використовується сума у розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 9.1.1 пункту 9.1 статті 9 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.
12. Положення розділу ІІІ цього Кодексу застосовуються під час розрахунків з бюджетом, починаючи з доходів і витрат, що отримані і проведені з 1 січня 2011 року, якщо інше не встановлене цим пунктом. 
Операції з цінними паперами та деривативами, що придбані до набрання чинності цим Кодексом, відображаються в обліку при визначенні податку на прибуток підприємств за правилами, що діяли на момент придбання таких цінних паперів.
Положення пункту 29.1 статті 29 розділу ІІІ цього Кодексу не поширюються на заборгованість, що виникла у зв'язку із затримкою в оплаті товарів, виконаних робіт, наданих послуг, якщо заходи щодо стягнення таких боргів здійснювались до набрання чинності цим Кодексом. З метою оподаткування відображення у обліку продавця та покупця такої заборгованості здійснюється відповідно до порядку, визначеного статтею 29 розділу ІІІ, до моменту повного погашення чи визнання такої заборгованості безнадійною.
Балансова вартість основних засобів 1 групи та нематеріальних активів, введених у експлуатацію (господарський обіг) до набрання чинності цим Кодексом, визначається на підставі даних про балансову вартість окремих об’єктів основних фондів групи 1 та нематеріальних активів, визначену на 31 грудня 2010 року за правилами, установленими статтею 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, що діяли до набрання чинності цим Кодексом.
Балансова вартість 2, 3 та 4 груп основних фондів, визначена на 31 грудня 2010 року,  згідно з правилами, установленими статтею 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, що діяли до набрання чинності цим Кодексом, розподіляється на об’єкти основних засобів відповідних груп, встановлених пунктом 14.1 статті 14 розділу ІІІ цього Кодексу, пропорційно питомій вазі балансової вартості таких об’єктів, що перебувають у експлуатації на дату набрання чинності цим Кодексом, визначеної за даними бухгалтерського обліку, у сукупній балансовій вартості зазначених об’єктів основних засобів.
Дохід не визначається щодо товарів (результатів робіт, послуг), відвантажених (наданих) після дати набрання чинності цим Кодексом у частині вартості таких товарів (результатів робіт, послуг), оплаченої у вигляді авансів (передоплати) до такої дати.
Витрати не визначаються щодо товарів (результатів робіт, послуг), отриманих (наданих) після дати набрання чинності цим Кодексом, у частині вартості таких товарів (робіт, послуг), оплаченої у вигляді авансів (передоплати) до такої дати.
Курсові різниці, накопичені у звітних періодах до моменту набрання чинності цим Кодексом, не враховуються при визначенні доходів і витрат відповідно до цього Кодексу. 
Установити,  що  за  результатами  діяльності  на протязі двох років з дня набрання чинності цим Кодексом страховики, які отримують доходи від провадження страхової діяльності, крім діяльності з виконання договорів довгострокового страхування життя та пенсійного страхування у межах недержавного пенсійного забезпечення відповідно до Закону України „Про недержавне пенсійне забезпечення”, а також від діяльності, що не пов’язана із страхуванням, обчислюють та сплачують податок на прибуток таким чином:
протягом звітного податкового року страховики щокварталу сплачують податок за ставкою 3 відсотки з суми страхових платежів, страхових внесків, страхових премій, отриманих (нарахованих) страховиками – резидентами протягом звітного періоду за договорами страхування, співстрахування та перестрахування ризиків на території України або за її межами.
Для цілей оподаткування страхової діяльності під оподатковуваним доходом слід розуміти суму страхових платежів, страхових внесків, страхових премій (далі – сума валових внесків), одержаних (нарахованих) страховиками – резидентами протягом звітного періоду за договорами страхування ризиків на території України або за її межами";
за результатами звітного року страховики розраховують податкове  зобов’язання з податку на прибуток, що обчислюється від оподатковуваного прибутку у порядку, встановленому пунктом 25.2 статті 25 розділу ІІІ цього Кодексу;
сума нарахованого страховиком протягом звітного податкового року наростаючим підсумком податку із суми валових внесків, враховується ним у зменшення податкового зобов’язання, обчисленого від оподатковуваного прибутку за результатами того ж  року (при цьому, якщо сума податку із суми валових внесків, нарахованого страховиком за результатами звітного податкового року, є більшою, ніж  нарахована сума податку на прибуток за той же рік, вважається, що податкове зобов’язання з податку на прибуток дорівнює сумі податку із суми валових внесків, і податок на прибуток не сплачується).
Відображення в обліку  з податку на прибуток підприємств операцій лізингу за  договорами оренди житла з викупом, що укладені після набрання чинності цим Кодексом, але не пізніше 31 грудня 2020 року, здійснюється в такому порядку:
підприємство – орендодавець збільшує суму доходів на суму нарахованого фізичній особі орендного платежу (з урахуванням частини орендного платежу, що надається в рахунок компенсації частини вартості об’єкта оренди);
підприємство – орендодавець збільшує суму витрат звітного періоду на частину собівартості об’єкту оренди яка так відноситься до загальної собівартості цього об’єкту як сума нарахованого у цьому періоді фізичній особі орендного платежу (в частині орендного платежу, що надається в рахунок компенсації частини вартості об’єкта оренди) до загальної суми орендних платежів (в частині орендних платежів, що надаються в рахунок компенсації частини вартості об’єкта оренди), що будуть нараховані за весь період оренди;
передача житла фізичній особі в оренду з викупом не змінює податкових зобов’язань підприємства - орендодавця;
передача житла у власність фізичній особі після закінчення строку дії договору оренди житла з викупом або достроково, за умови повної сплати орендних платежів (з урахуванням частини орендного платежу, що надається в рахунок компенсації частини вартості об’єкта оренди) не змінює податкових зобов’язань підприємства – орендодавця.
13. Звільнення від оподаткування.
13.1. Тимчасово, до 1 січня 2020 року, звільняється від оподаткування: 
прибуток підприємств, отриманий ними від діяльності з одночасного виробництва електричної і теплової енергії та/або виробництва теплової енергії з використанням біологічних видів палива; 
прибуток виробників техніки, обладнання, устаткування, визначених статтею 7 Закону України "Про альтернативні види палива" для виготовлення та реконструкції технічних та транспортних засобів, у тому числі самохідних сільськогосподарських машин та енергетичних установок, що споживають біологічні види палива, одержаний від продажу зазначених техніки, обладнання та устаткування, що були вироблені на території України. Суми коштів, вивільнених у зв'язку з наданням податкової пільги, спрямовуються платником податку на здешевлення вартості продукції. У разі порушення вимог щодо цільового використання коштів платник податку зобов'язаний визначити прибуток, неоподатковуваний у зв'язку із використанням податкової пільги, та оподаткувати його у поточному періоді, а також сплатити пеню у розмірах та за період, визначених законодавством України.
13.2. Тимчасово, до 1 січня 2020 року, звільняється від оподаткування прибуток підприємств, отриманий ними від господарської діяльності з видобування та використання газу (метану) вугільних родовищ, що здійснюється відповідно до Закону України "Про газ (метан) вугільних родовищ". 
Суми коштів, вивільнених у зв'язку із використанням податкової пільги, спрямовуються платником податку на збільшення обсягів виробництва, переоснащення матеріально-технічної бази, запровадження новітніх технологій, пов'язаних з діяльністю з видобування та використання газу (метану) вугільних родовищ. 
Порядок цільового використання вивільнених від оподаткування коштів встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
У разі порушення вимог щодо цільового використання коштів платник податку зобов'язаний збільшити податкові зобов'язання з податку на прибуток за результатами податкового періоду, на який припадає таке порушення, а також сплатити пеню, нараховану відповідно до закону.
13.3. Тимчасово, на період з 1 січня 2011 року до 
31 грудня 2020 року звільняється від оподаткування прибуток суб’єкта господарської діяльності, отриманий від надання послуг з тимчасового розміщення (проживання) у готелі (готельному комплексі) категорії "чотири зірки" і "п’ять зірок", установленої у порядку, визначеному законодавством, у разі, коли такий готель (готельний комплекс) є новозбудованим чи реконструйованим, прийнятим у експлуатацію у період з 1 січня 2008 року до 1 вересня 2012 року та розташованим у місті, в якому проводиться матчі фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу.
Суми коштів, вивільнених у зв'язку з наданням податкової пільги, спрямовуються платником податку на прибуток підприємств  на переоснащення матеріально-технічної бази готелю (готельного комплексу).
Порядок цільового використання вивільнених від оподаткування коштів встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Витрати на придбання товарів (робіт, послуг), виготовлення, поліпшення основних засобів або нематеріальних активів понесені у межах сум коштів вивільнених у зв’язку з використанням податкової пільги, не включаються до складу витрат, не збільшують балансову вартість відповідної групи та не амортизуються.
У разі порушення вимог щодо цільового використання вивільнених від оподаткування коштів платник податку на прибуток підприємств зобов'язаний збільшити податкові зобов'язання з цього податку за результатами податкового періоду, на який припадає таке порушення, а також сплатити пеню, нараховану відповідно до Закону. 
Норми цього пункту поширюються на платника податку - суб’єкта господарювання, якому готель (готельний комплекс) передано у користування за договором оренди строком не менш як на 10 років.
Установити, що у період проведення фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу в Україні не підлягає оподаткуванню дохід (прибуток), отриманий УЄФА за результатами діяльності в Україні, у тому числі винагорода від продажу комерційних прав.
13.4. Тимчасово, до 1 січня 2015 року звільняється від оподаткування прибуток видавництв, видавничих організацій, підприємств поліграфії, отриманий ними від діяльності з виготовлення на території України книжкової продукції, крім продукції еротичного характеру.
Суми коштів, вивільнених у зв'язку з наданням податкових пільг, спрямовуються суб'єктом господарської діяльності - платником податків на переоснащення видавничо-поліграфічної бази, розроблення і запровадження новітніх технологій, розширення виробництва книжкової продукції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
14. Установити, що на спиртові дистиляти та спиртні напої, одержані шляхом перегонки виноградного вина або вичавок винограду (коди згідно з УКТ ЗЕД 2208 20 12 00, 2208 20 62 00) застосовуються такі ставки акцизного податку:
20 гривень за 1 літр 100-відсоткового спирту – з дня набрання чинності цим Кодексом до 31 грудня  2011 року; 
27 гривень за 1 літр 100-відсоткового спирту - з 1 січня 2012 року до 31 грудня 2012 року; 
з 1 січня 2013 року застосовується ставка акцизного податку, визначена підпунктом 5.3.1 статті 5 розділу VI цього Кодексу.
15. Установити, що до 31 грудня 2013 року до переліку місцевих податків і зборів належать:
ринковий збір, що справляється згідно з Указом Президента України від     28 червня 1999 року № 761/99 "Про впорядкування механізму сплати ринкового збору";
збір за місця для паркування транспортних засобів, що справляється згідно із статтею 4 розділу XII цього Кодексу.
З 1 січня 2014 року органам місцевого самоврядування надається право застосовувати підвищуючі коефіцієнти до ставок земельного податку, що використовуються при оподаткуванні земельних ділянок, відведених під ринки та місця для організації паркування транспортних засобів.
16. Установити, що:
державне мито, як обов’язковий платіж, справляється згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 21.01.93 року № 7-93 "Про державне мито";
єдиний збір, що справляється у пунктах пропуску через державний кордон України, регулюється Законом України від 04.11.99  року № 1212 "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України".
17. Торгові патенти, видані згідно з вимогами Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" (Відомості Верховної Ради України, 1996 р., № 20, ст. 82), строк дії яких не закінчився на момент набрання чинності цим Кодексом, підлягають поверненню до органів державної податкової служби за місцем їх придбання у тримісячний строк (але не пізніше закінчення строку їх дії).
Суб’єкти господарювання несуть відповідальність за дотримання порядку використання торгових патентів, виданих відповідно до Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності", та за дотримання строку сплати за них, передбачену главою 8 розділу II "Адміністрування податків, зборів та податкових платежів" цього Кодексу.
18. З дня набрання чинності цим Кодексом для переходу на спрощену систему оподаткування суб’єкти малого підприємництва до 15 числа першого місяця звітного (податкового) кварталу подають заяву встановленої форми до органів державної податкової служби за місцем реєстрації. 
Для суб’єктів малого підприємництва, визначених в абзаці першому цього пункту, свідоцтво платника єдиного податку, отримане на умовах, визначених у розділі ХІV цього Кодексу, починає діяти з моменту набрання чинності цим Кодексом.
За результатами провадження господарської діяльності за останній звітний (податковий) квартал до моменту набрання чинності цим Кодексом платники єдиного податку – юридичні особи подають розрахунок про сплату єдиного податку за  встановленою  згідно  з  Указом  Президента  України  від  3 липня 1998 року № 727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" формою та сплачують єдиний податок у строк не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за звітним податковим кварталом.
Установити, що повернення сум єдиного податку та фіксованого податку на доходи фізичних осіб від провадження підприємницькою діяльністю,  які були сплачені до 1 січня 2011 року помилково або надміру, а також зарахування до бюджетів та фондів загальнообов’язкового державного пенсійного та соціального страхування сум таких податків, які сплачуються у січні 2011 року за останній звітний (податковий) період 2010 року, та сум, які сплачуються у рахунок погашення податкового боргу, що сформувався станом на 31 грудня 2010 року, здійснюються у порядку та на умовах, які діяли до 1 січня 2011 року.
19. Установити, що до 31 грудня 2014 року до переліку загальнодержавних податків і зборів належить збір на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства, що справляється відповідно до Закону України “Про збір на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства” (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 20 — 21, ст. 191; 2001 р., № 10, ст. 44; 2003 р., № 46, ст. 365; 2009 р., № 22, ст.397).
20. Установити, що: 
1) протягом дії норм ратифікованих Верховною Радою України міжнародних договорів (угод) України з питань космічної діяльності щодо створення космічної техніки (включаючи агрегати, системи та їх комплектуючі для космічних комплексів, космічних ракет-носіїв, космічних апаратів та наземних сегментів космічних систем), але не пізніше 1 січня 2015 року, резиденти - суб'єкти космічної діяльності, які отримали ліцензію на право її здійснення та беруть участь у реалізації таких договорів (угод) - за земельні ділянки виробничого призначення згідно з переліком, який затверджується Кабінетом Міністрів України, звільняються від сплати земельного податку;
2) до 1 січня 2016 року звільняються від сплати земельного податку суб'єкти літакобудування, що підпадають під дію норм статті 2 Закону України "Про розвиток літакобудівної промисловості", земельні ділянки яких безпосередньо використовуються для цілей виробництва кінцевої продукції, а саме: літальних апаратів, їх корпусів, двигунів, включаючи місця, призначені для їх зберігання (склади, ангари, місця для відстоювання), посадково-злітні смуги, а також місця, в яких розташовано пункти заправки (дозаправки) моторних літальних апаратів та контролю над польотами;
3) до 1 січня 2016 року звільняються від сплати земельного податку суб'єкти кінематографії (виробники національних фільмів), перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України, - за земельні ділянки, що забезпечують виробництво національних фільмів.
21. Установити, що погашення простроченої заборгованості суб’єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) здійснюється у порядку, визначеному главою 6 розділу ІІ цього Кодексу.
22. Внести зміни до таких законодавчих актів України:
1) у Законі України „Про охорону навколишнього природного середовища” (Відомості  Верховної  Ради  України,  1991 р.,  №  41,  ст. 546;  1996 р., №  15, ст. 70; 1998 р., №  34, ст. 230; 2000 р., № 5, ст. 34; 2001 р., № 48, ст. 252; 2006 р., № 22, ст. 199; 2008 р., № 27-28, ст.253, № 52, ст. 394; 2009 р.,           № 30, ст. 428):
у пункті „і” статті 3 слова „стягнення збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів” замінити словами „справляння екологічного податку”;
пункт „е” частини першої статті 17 виключити;
пункт „є” частини першої статті 18 виключити;
пункт „г” частини першої статті 19 виключити;
пункт „г” статті 41 викласти у такій редакції: 
„г) встановлення нормативів збору за спеціальне використання природних ресурсів, ставок екологічного податку;”;
у статті 43:
у частині першій слово „нормативів” замінити словом „ставок”;
у частині другій слово „нормативи” замінити словом „ставки”;
частину третю виключити;
статтю 44 викласти у такій редакції:
„Стаття 44. Екологічний податок
Ставки екологічного податку та порядок його справляння встановлюються Податковим кодексом України. 
Ліміти скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, утворення і розміщення відходів промислового, сільськогосподарського, будівельного та іншого виробництва, а також інші види шкідливого впливу в цілому на території Автономної Республіки Крим, областей, міст загальнодержавного значення або окремих регіонів встановлюються:
у разі, коли це призводить до забруднення природних ресурсів республіканського значення, територій інших областей – спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища; 
в інших випадках – у порядку, що встановлюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, міськими (міст загальнодержавного значення) радами, за поданням органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів."
статтю 45 виключити;
у статті 46: 
назву статті викласти у такій редакції:
„Стаття 46. Розподіл зборів за спеціальне використання природних ресурсів, екологічного податку”;
у частинах першій-третій слова "збори за використання” замінити словами „збори за спеціальне використання”;
частину четверту викласти у такій редакції:
"Кошти від екологічного податку (за винятком тих, що справляються за утворення радіоактивних відходів (включаючи вже накопичені) та тимчасове зберігання радіоактивних відходів їх виробниками) розподіляються у такому співвідношенні:
50 відсотків сум коштів зараховуються до спеціального фонду Державного бюджету України і спрямовуються на фінансування виключно цільових проектів екологічної модернізації підприємств в межах сум сплаченого ними екологічного податку у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
50 відсотків сум коштів розподіляються згідно з Бюджетним кодексом України.
Розподіл коштів від збору за забруднення навколишнього природного середовища, що справляються за утворення радіоактивних відходів (включаючи вже накопичені) та тимчасове зберігання радіоактивних відходів їх виробниками, визначається Законом України "Про поводження з радіоактивними відходами.";
б) у статті 47:
пункт "а" частини другої викласти у такій редакції:
"а) частини екологічного податку згідно з чинним законодавством; "
у частині третій слова „Розподіл зборів” замінити словами „Розподіл коштів екологічного податку”;
пункт "а" частини четвертої викласти у такій редакції:
"а) частини екологічного податку згідно з чинним законодавством; "
пункт „и” частини другої статті 68 викласти у такій редакції:
„и) порушенні строку сплати збору за спеціальне використання природних ресурсів та екологічного податку”;
у частині першій статті 69 слова „збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів” замінити словами „сплати екологічного податку”.
2) статтю 4 Закону України "Про джерела фінансування дорожнього господарства України" (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 14, ст. 60; 1999 р., № 40, ст. 361) викласти в такій редакції:
"Стаття 4. У бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних, міських, сільських та селищних бюджетах щорічно передбачаються видатки на проведення робіт, пов’язаних з будівництвом, реконструкцією, ремонтом і утриманням автомобільних доріг.
Для цих цілей у складі бюджету Автономної Республіки Крим, обласних, міських, сільських та селищних бюджетів створюються територіальні дорожні фонди.
Дохідна частина цих фондів формується за рахунок податку на транспортні засоби, збору за здійснення деяких видів підприємницької діяльності (в частині збору з пунктів продажу нафтопродуктів), частини коштів Державного дорожнього фонду України відповідно до порядку, розподілу, встановленого Кабінетом Міністрів України згідно із законами, а також інших надходжень до відповідних бюджетів, що визначаються рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, міських, селищних та сільських рад про бюджет на поточний рік, а також відповідних надходжень, визначених статтею 5 цього Закону.
Кошти територіальних дорожніх фондів спрямовуються на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення, вулиць і доріг у населених пунктах, що належать до комунальної власності, а також на потреби дорожнього господарства за напрямами, визначеними відповідно Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, міськими, селищними та сільськими радами".
3) у Законі України „Про нотаріат” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 39, ст. 383; 2009 р., № 13, ст.161): 
частину сьому  статті 8 викласти у такій редакції:
“На письмову вимогу контролюючих органів нотаріусом протягом 10 робочих днів надаються довідки, копії документів необхідних для здійснення визначених законом функцій податкового і валютного контролю.”;
частину першу статті 30 доповнити пунктом такого змісту:
„11) неподання в установленому порядку інформації у випадках, передбачених Податковим кодексом України.”;
4) у Кодексі України про надра (Відомості Верховної Ради України,               1994 р., № 36, ст. 340; 2004 р., № 5, ст. 22; 2005 р., № 7 – 8, ст. 162, № 17 – 19 ст. 267; 2006 р., № 9 – 11, ст. 96; 2007 р., № 3, ст. 31№ 2008 р.,№ 27-28, ст. 253):
статтю 7 доповнити пунктом такого змісту:
„5) визначення ставок плати за користування надрами, рентної плати за нафту, природний газ і газовий конденсат та порядку їх справляння.”;
пункт 7 статті 8 викласти у такій редакції:
„7) визначення розміру збору за видачу спеціальних дозволів на користування надрами;”;
частини другу і третю статті 28 замінити частинами такого змісту:
„Плата за користування надрами справляється у вигляді: 
1) плати за користування надрами для видобування корисних копалин; 
2) плати за користування надрами в цілях, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин.
Крім того, за видобуток нафти, природного газу і газового конденсату справляється  рентна плата.
За видачу спеціальних дозволів на користування надрами справляється відповідний збір.
Порядок справляння плати за користування надрами, рентної плати за нафту, природний газ і газовий конденсат та їх розмір встановлюються законодавством з питань оподаткування.”;
статті 30, 32, 33, 35 і 36 виключити;
у статті 31:
у назві та тексті статті слово „платежі” в усіх відмінках замінити словом „плата” у відповідних відмінках;
підпункт 1 частини першої викласти в такій редакції:
"1) за видобування корисних копалин загальнодержавного значення - за розподілом, встановленим Бюджетним кодексом України." 
5) у Водному кодексі України (Відомості Верховної Ради України,        1995 р., № 24, ст. 189; 2000 р., № 45, ст. 390; 2005 р., № 17 – 19, ст. 267; 2006 р., № 22, ст. 199; 2007 р., № 3, ст. 31):
пункт 6 статті 8 виключити;
пункт 8 статті 14 виключити;
пункт 2 статті 29 викласти у такій редакції:
„2) встановлення ставок зборів за спеціальне водокористування”;
статтю 30 викласти у такій редакції:
„Стаття 30. Збори за спеціальне водокористування 
Збори за спеціальне водокористування справляються з метою стимулювання раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів і включають збір за спеціальне використання води водних об’єктів та екологічний податок за скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти.
Ставки зборів за спеціальне водокористування та порядки їх справляння встановлюються податковим законодавством.";
статтю 32 виключити;  
6) у Законі України “Про рекламу” (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., № 8, ст. 62; 2007 р., № 34, ст.445, 2008 р., № 18, ст. 197): 
у частині шостій статті 12 слова “згідно з Декретом Кабінету Міністрів України “Про місцеві податки і збори”” замінити словами “згідно з Податковим кодексом України”;
у частині п’ятій статті 27 слова "Законом України "Про систему оподаткування" замінити словами "Податковим кодексом України".
7) у Законі України “Про автомобільні дороги” (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 51, ст. 556):
у статті 2 слова “Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів” виключити;
у частині першій статті 40 слова “Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів” виключити.
8) у статті 62 Закону України „Про банки і банківську діяльність” (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., № 5–6, ст. 30; 2003 р.,№1, ст.2,        № 35, ст. 270; 2004 р., № 13, ст. 181; 2006 р., № 12, ст. 100; 2010, №2-3, ст. 11):
пункт 4 частини першої викласти у такій редакції:
“ контролюючим органам на їх письмову вимогу з питань оподаткування або валютного контролю стосовно операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності за конкретний проміжок часу;
 частину четверту виключити;
доповнити частину дев’яту після слів “про фінансові операції” словами “та органам Державної податкової служби України – інформації про відкриття (закриття) рахунків платників податків”;
9) у Законі України „Про угоди про розподіл продукції”  (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 44, ст. 391; 2003 р., №  10-11, ст. 87;  2006 р., № 22, ст.  184):
1)у статті 19:
 абзац другий частини першої після слів "та її вартості" доповнити словами “,визначеної згідно з котируванням  відповідного товару на світових біржах на дату їх реалізації з урахуванням умов поставки”;
частину п’яту викласти у такій редакції:
"5.  Склад витрат, що відшкодовуються за рахунок компенсаційної продукції, визначається угодою про розподіл продукції в межах переліку витрат, встановлених розділом III Податкового кодексу України, і повинен відповідати таким вимогам: 
відшкодуванню підлягають лише витрати інвесторів на виконання передбачених угодою робіт, понесені після набрання нею чинності; 
відшкодування витрат розпочинається не пізніше першого розрахункового періоду, якщо інше не передбачено угодою; 
відшкодування витрат здійснюється шляхом передачі інвестору права власності на компенсаційну продукцію в пункті виміру.
Вартість основних засобів, придбаних або створених для виконання угоди, відшкодовується за рахунок компенсаційної продукції в межах амортизаційних відрахувань, установлених розділом ІІІ Податкового кодексу України. 
Угодою про розподіл продукції може бути встановлений перелік витрат, які не відшкодовуються за рахунок компенсаційної продукції";
б) статтю 25 викласти у такій редакції:
„Стаття 25. Податки, збори та страхові внески, що сплачуються під час виконання угоди про розподіл продукції 
1. Особливості оподаткування платників податків в умовах дії угоди про розподіл продукції визначаються Податковим кодексом України.
2. Під час виконання угоди про розподіл продукції інвестор сплачує податки та збори (обов’язкові платежі), визначені Податковим кодексом України, а також внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування українських працівників та іноземних громадян, найнятих на роботу в Україні, та внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за  українських працівників та іноземних громадян, найнятих на роботу в Україні.
  3. Внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування українських працівників та іноземних громадян, найнятих на роботу в Україні, та внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за українських працівників та іноземних громадян, найнятих на роботу в Україні, сплачуються інвестором у загальному порядку, на умовах та в розмірах, установлених законодавством України на дату підписання угоди про розподіл продукції.”;
10) у статті 8 Закону України “Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України” (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., № 50, ст. 260) слова “які сплатили податок з власників транспортних засобів згідно із Законом України “Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів” замінити словами “які сплатили податок на транспортні засоби згідно з  Податковим кодексом України”.
11) у частині першій статті 69 Бюджетного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., № 37-38, ст. 189; 2009 р., № 30, ст. 420):
у пункті 3:
у першому реченні слова “податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів” замінити словами “податок на транспортні засоби”;
у другому реченні слово “власників” виключити;
пункт 5 виключити; 
у пункті 7 слова “плата за забруднення навколишнього природного середовища” замінити словами “екологічний податок”.
12) частину другу статті 31 Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг” (Відомості Верховної Ради України, 2002 р., № 1, ст. 1) після слів "набутих злочинним шляхом" доповнити словами “або контролюючим органам для забезпечення контролю за додержанням платниками податків податкового та валютного законодавства.";
13) статтю 31 Закону України „Про питну воду та питне водопостачання” (Відомості Верховної Ради України, 2002 р., № 16, ст. 112) виключити;
14) у Законі України “Про гастрольні заходи в Україні” (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., № 7, ст. 56):
у преамбулі слова “, а також порядок справляння та використання збору за проведення гастрольних заходів” виключити;
розділ ІІ виключити;
у статті 8:
у частині першій слова “загального та спеціального фондів” замінити словами “загального фонду”;
частину другу виключити;
статтю 9 виключити;
у статті 10 частини другу і третю виключити; 
15) у Законі України „Про радіочастотний ресурс України” (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., № 48, ст. 526):
пункт 4 статті 10 виключити;
у пункті 5 частини другої статті 14 слова „розміру щомісячних зборів за користування радіочастотним ресурсом України,” виключити;
статтю 57 викласти у такій редакції:
„Стаття 57. Збір за користування радіочастотним ресурсом України 
1. Користування радіочастотним ресурсом в Україні здійснюється на платній основі.
2. Порядок справляння та ставки збору за користування радіочастотним ресурсом України встановлюються податковим законодавством.”;
16) у Лісовому кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 21, ст. 170):
пункт 6 статті 27 виключити;
статтю 77 викласти у такій редакції:
„Стаття 77. Збір за спеціальне використання лісових ресурсів
Спеціальне використання лісових ресурсів, крім розміщення пасік, є платним. 
Порядок справляння та ставки збору за спеціальне використання лісових ресурсів встановлюються податковим законодавством.”;
17) у Законі України „Про оренду землі” (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 46 – 47, ст. 280; 2004 р., № 17 – 18, ст. 250; 2005 р., № 7 – 8, ст. 162, № 17 – 19, ст. 267; 2006 р., № 9 – 11, ст. 96; 2007 р. № 7-8, ст. 66; 2008, № 5-8, ст. 78; 2008, № 9, уточнення; 2008, № 27-28, ст. 253): 
у статті 21:
у частині другій слова „до Закону України „Про плату за землю” замінити словами „до Податкового кодексу України”;
частини четверту, п’яту і сьому виключити;
частину першу статті 23 виключити;
18) у Законі України „Про відходи” (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 36-37, ст.  242; 2002р., № 31, ст. 214; 2010 р., № 10, ст. 107):
пункт „і” статті 17 викласти у такій редакції:
„своєчасно в установленому порядку вносити екологічний податок, що справляється за розміщення відходів”;
пункт „л” частини першої статті 20 виключити;
пункт „ж” частини першої статті 38 виключити;
пункт „г” частини першої статті 23 виключити;
пункт „б” частини першої статті 38 викласти у такій редакції:
„б) встановлення ставок екологічного податку, що справляється за розміщення відходів, із диференціацією залежно від рівня небезпеки відходів та цінності території”
пункт „ж” виключити;
статтю 39 виключити”;
19) у Законі України „Про поводження з радіоактивними відходами” (Відомості Верховної Ради України, 1995 р., № 27, ст. 198; 2008 р., № 52, ст. 394):
у статті 4:
слова „збір за забруднення навколишнього природного середовища” замінити словами „екологічний податок” у відповідних відмінках;
частину четверту викласти у такій редакції:
„Ставки та порядок справляння екологічного податку, що справляється за утворення радіоактивних відходів (включаючи вже накопичені) та тимчасове зберігання радіоактивних відходів їх виробниками, встановлюються Податковим кодексом України, порядок використання коштів Фонду встановлюється Кабінетом Міністрів України.”
20) у Законі України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” (Відомості Верховної Ради України, 1995, № 46, ст.  345):
1) статтю 12 доповнити частиною такого змісту:
"Парфумерні рідини упаковуються у флакони об'ємом не більше 255 куб. сантиметрів.";
2) у статті 14 після частини першої доповнити частиною такого змісту:
" спирт етиловий, який використовується як лікарський засіб, та спиртові або водно-спиртові настої реалізуються вроздріб тільки через аптеки у флаконах з медичного скла об'ємом не більше ніж 100 куб. сантиметрів, крім таких лікарських засобів, як бальзами. "
у частині другій статті 17 доповнити абзацом наступного змісту:
“вивезення спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів з території акцизного складу або транспортування такої продукції без відмітки представника органу державної податкової служби на товарно-транспортній накладній про погодження відпуску — 200 відсотків вартості вивезеної або транспортованої продукції, але не менше 15000 гривень“.
доповнити частину четверту статті 17 після слова „приймаються” словами „органами державної податкової служби та/або”.
21) у статті 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., № 38, ст. 315; 2001 р., № 7, ст. 34; 2002 р., № 5, ст. 32; 2005 р., № 1, ст. 23):
Преамбулу викласти у такій редакції:
"Цей Закон поширюється на усіх суб’єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі. Встановлення норм щодо незастосування реєстраторів розрахункових операцій у інших законах не допускається. " 
Статті 9, 10 виключити.
22) у Законі України "Про спеціальний режим інноваційної діяльності технологічних парків"  (Відомості  Верховної  Ради України,  2006 р.,  № 22,  ст. 182):
абзаци третій і четвертий частини першої, частини другу, третю і четверту статті 7 виключити;
у статті 8:
у назві статті слова "цільових субсидій" замінити словами "сум податку на прибуток підприємств, зарахованих на спеціальні рахунки технологічних парків, їх учасників та спільних підприємств, що виконують проекти технологічних парків";
в абзаці першому частини першої слова "кошти цільових субсидій" замінити словами "суми податку на прибуток підприємств";
у частинах другій і третій слова "Кошти цільових субсидій" замінити словами "Суми податку на прибуток підприємств";
статтю 10 виключити;
у статті 12:
у частині третій слова "цільових субсидій" замінити словами  "податку на прибуток підприємств";
у частині четвертій слова "та податку на додану вартість" і "та відповідно до Закону України "Про податок на додану вартість" виключити;
у частині п’ятій слова "коштів цільових субсидій" замінити словами "сум податку на прибуток підприємств";
у другому реченні частини шостої слова "зарахованих на спеціальний рахунок коштів цільових субсидій" замінити словами "податку на прибуток підприємств, зараховану на спеціальний рахунок".
23) у Законі України „Про державну податкову службу в Україні” (Відомості Верховної  Ради  України, 1994 р., № 15, ст. 84; 2005 р., № 10, ст. 187, № 17 – 19, ст. 267):
у статті 1:
в абзаці першому після слів  «Державна податкова адміністрація України,» доповнити словами «спеціалізовані державні податкові інспекції»;
абзац третій після слів «(на два і більше районів)» доповнити словами «спеціалізовані (на дві і більше областей для роботи з окремими категоріями платників),»
Абзац шостий частини першої статті 2 викласти в такій редакції:
«надання консультацій з питань адміністрування податків та зборів, а також роз'яснення законодавства з питань оподаткування»;
у статті 4 :
абзац третій після слова «міжрайонні» доповнити знаком та словом 
«, спеціалізовані»;
доповнити абзацом третім наступного змісту:
 «Спеціалізовані державні податкові інспекції можуть бути підпорядковані державній податковій адміністрації України за її рішенням»,
відповідно абзац третій  вважати абзацом четвертим;
у статті 5 :
абзац четвертий після слова «міжрайонні» доповнити знаком та словом 
«, спеціалізовані»;
доповнити абзацом п’ятим наступного змісту:
У разі підпорядкування спеціалізованої державної податкової інспекції Державній податковій адміністрації України, начальник такої спеціалізованої інспекції призначається на посаду і звільняється з посади Головою Державної податкової адміністрації України.
відповідно абзац п’ятий вважати абзацом шостим;
у статті 7 після слова «міжрайонні» доповнити знаком та словом 
«, спеціалізовані»;
пункт 4) статті 8 після слова «податкові» доповнити словами «консультації та»;
доповнити статтею 81 такого змісту:
Стаття 81. Функції спеціалізованої державної податкової інспекції
Спеціалізована державна податкова інспекція здійснює такі функції: 
1) виконує безпосередньо роботу , пов'язану із: 
здійсненням контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), контролю за валютними операціями, контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку, а також контролю за наявністю свідоцтв про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності та ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів; 
здійсненням контролю за додержанням виконавчими комітетами сільських і селищних рад порядку прийняття і обліку податків, інших платежів від платників податків, своєчасністю і повнотою перерахування цих сум до бюджету; 
обліком платників податків, виявленням і веденням обліку надходжень податків, інших платежів правильність обчислення і своєчасність надходження цих податків, платежів, а також здійснюють реєстрацію фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів;;; 
проведенням роботи по боротьбі з незаконним обігом алкогольних напоїв та тютюнових виробів, веденням реєстрів імпортерів, експортерів, оптових та роздрібних торговців, місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, участю у розробленні пропозицій щодо основних напрямів державної політики і проектів державних програм у сфері боротьби з незаконним обігом алкогольних напоїв та тютюнових виробів, організацією виконання актів законодавства у межах своїх повноважень, здійсненням систематичного контролю за їх реалізацією, узагальненням практики застосування законодавства, застосуванням у випадках, передбачених законодавством, фінансових санкцій до суб'єктів підприємницької діяльності за порушення законодавства про виробництво і обіг спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, здійсненням заходів по вилученню та знищенню або передачі на промислову переробку алкогольних напоїв, знищенню тютюнових виробів, що були незаконно вироблені чи знаходилися у незаконному обігу; 
контролюють своєчасність подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків, інших платежів, а також перевіряють достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів; 
2) в порядку, встановленому законом, надає податкові роз'яснення, організовує виконання цієї роботи органами державної податкової служби; 
3) здійснює заходи щодо добору, розстановки, професійної підготовки та перепідготовки кадрів для органів державної податкової служби; 
4) подає органам державної податкової служби методичну і практичну допомогу в організації роботи, проводить обстеження та перевірки її стану; 
5) організовує роботу по створенню інформаційної системи автоматизованих робочих місць та інших засобів автоматизації та комп'ютеризації робіт органів державної податкової служби; 
6) при виявленні фактів, що свідчать про організовану злочинну діяльність, або дій, що створюють умови для такої діяльності, направляє матеріали з цих питань відповідним спеціальним органам по боротьбі з організованою злочинністю; 
7) передає відповідним правоохоронним органам матеріали за фактами правопорушень, за які передбачено кримінальну відповідальність, якщо їх розслідування не належить до компетенції податкової міліції; 
8) прогнозує, аналізує надходження податків, інших платежів, джерела податкових надходжень, вивчає вплив макроекономічних показників і податкового законодавства на надходження податків, інших платежів, розробляє пропозиції щодо їх збільшення та зменшення втрат бюджету; 
9) веде облік векселів, що видаються суб'єктами підприємницької діяльності при здійсненні операцій з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах та щомісяця подають інформацію про це місцевим органам державної статистики; здійснюють контроль за погашенням векселів; видає суб'єктам підприємницької діяльності дозволи на відстрочення оплати (погашення) векселів із зазначених операцій; 
10) забезпечує застосування та своєчасне стягнення сум фінансових санкцій, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України за порушення податкового законодавства, а також стягнення адміністративних штрафів за порушення податкового законодавства, допущені посадовими особами підприємств, установ, організацій та громадянами; 
11) аналізує причини і оцінює дані про факти порушень податкового законодавства; 
12) проводить перевірки фактів приховування і заниження сум податків та зборів (обов'язкових платежів) у порядку, встановленому цим Законом та іншими законами України; 
13) за дорученням спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю проводить перевірки своєчасності подання та достовірності документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, інших платежів в порядку, встановленому законом; 
14) передає відповідним правоохоронним органам матеріали за фактами правопорушень, за які передбачено кримінальну відповідальність, якщо їх розслідування не належить до компетенції податкової міліції; 
15) подає до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними, про стягнення в дохід держави коштів, одержаних ними за нікчемними правочинами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна; 
16) подає до судів позови про застосування санкцій, пов'язаних із забороною організації і проведення азартних ігор на території України; 
17) проводить роботу, пов'язану з виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку, безхазяйного майна, майна, що перейшло за правом успадкування до держави, скарбів і конфіскованого майна; 
18) розглядає звернення громадян, підприємств, установ і організацій з питань оподаткування та, в межах своїх повноважень, з питань валютного контролю, а також скарги на дії посадових осіб підпорядкованих СДПІ в порядку, встановленому законом, здійснюють апеляційні процедури узгодження податкових зобов'язань; 
19) здійснює контроль за наявністю марок акцизного збору на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання і реалізації; 
20) здійснює контроль за дотриманням суб'єктами підприємницької діяльності, які здійснюють роздрібну торгівлю тютюновими виробами, максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів;
21) надає відповіді на запити платника податків із додержанням вимог, встановлених Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та іншими законами України; 
22) виконує функції, передбачені пунктом 17 статті 8, а також інші функції, пов'язані із здійсненням відповідними підрозділами податкової міліції повноважень, передбачених статтею 21 цього Закону. 
у пункті 1) статті 10 слова «(обов’язкових платежів)» виключити;
пункт 11 статті 10 доповнити абзацами наступного змісту: 
звертатися до суду про припинення державної реєстрації юридичної особи та підприємницької діяльності громадянина – підприємця, у тому числі  про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб’єктів господарювання та/або змін до них, скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів, визнання недійсним свідоцтва платника податку на додану вартість та документів, що є наслідком такої діяльності,  а також продовження строку адміністративного арешту активів платників податків та накладення арешту на кошти на банківських рахунках платника податків;
звертатися до суду про визнання недійсними правочинів, господарських зобов’язань, що можуть бути визнані недійсними з підстав, визначених законодавством; 
звертатися до суду про стягнення до бюджету коштів та майна, отриманого сторонами за нікчемними правочинами, а також  господарськими зобов’язаннями, що визнані судом недійсними;
звертатися до суду про зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах ( крім операцій щодо видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, а також визначених контролюючим органом грошових зобов’язань платника податків) за наявності хоча би однієї з таких підстав: відмови платника податків від проведення перевірки; недопущення посадових осіб органів державної податкової служби до обстеження територій та приміщень, визначених у Податковому кодексу України; ненадання або надання у неповному обсязі документів на перевірку; ненадання або надання у неповному обсязі документів, предметів та інших матеріалів для проведення експертизи; невиконання законних вимог органів державної податкової служби під час проведення виїзних перевірок; непред’явлення свідоцтв про державну реєстрацію суб’єктів господарювання, спеціальних дозволів (ліцензій, патентів тощо) на провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню та/або патентуванню; ненадання платником податків-фізичною особою до органів податкової служби податкової декларації про доходи за минулий рік у порядку встановленому Податковим кодексом України.
звертатися до суду, у разі коли платник податків не допускає для перевірки посадових осіб органів державної податкової служби та/або  перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених Податковим кодексом, за місцезнаходженням такого органу з поданням про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, та зобов’язання такого платника податків виконати законі вимоги працівників органів державної податкової служби, в тому числі податкового керуючого, передбачені Податковим кодексом,
звертатися до суду, у разі застосування адміністративного арешту майна платника податків, із заявою про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку,
звертатися до суду з заявою про стягнення з дебіторів платника податку, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків;
звертатися до суду з заявою про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, коли у платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менше двократного розміру суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу;
звертатися до суду з заявою про продовження строку арешту майна платника податків за наявності достатніх підстав вважати, що звільнення майна з-під адміністративного арешту може загрожувати його зникненням або знищенням.
у пункті 17) статті 10 слова «Законом України «Про порядок погашення зобов’язань перед бюджетами та державними цільовими фондами» замінити словами «Податковим кодексом»;
статті 11, 111, 112 та 13 вилучити;
в абзаці 4 статті 20 після слова «міжрайонних» доповнити знаком та словом «, спеціалізованих»;
у статті 22 слова «передбачені пунктом 1, частиною першою пункту 2, пунктами 3 та 6 статті 11 цього Закону» замінити словами «передбачені пунктами 22.1.2, 22.1.4, 22.1.35, 22.1.36 статті 22 розділу І Податкового кодексу».
24) у Кодексі України про адміністративні правопорушення (Відомості Верховної Ради Української РСР, 1984 р., додаток до № 51, ст. 1122):
доповнити Кодекс статтями 1635 і 1636 такого змісту:
“Стаття 1635. Порушення порядку справляння місцевих податків і зборів
Надання юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими (структурними) підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, постійними представництвами нерезидентів, які отримують доходи з джерел їх походження з України або виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, а також фізичними особами – підприємцями, водіями місць для здійснення паркування транспортних засобів без рішення органу місцевого самоврядування, згідно з яким такі особи уповноважені організовувати та провадити діяльність, пов’язану з паркуванням транспортних засобів, або самостійне збільшення кількості місць паркування, –
тягне за собою накладення на посадових осіб таких суб’єктів штрафу у розмірі від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виручки, отриманої незаконно.
Справляння юридичною або фізичною особою – підприємцем туристичного збору без укладеного з органом місцевого самоврядування договору відповідно до законодавства, –
тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб таких суб’єктів у розмірі від десяти до п’ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виручки, отриманої незаконно.
Стаття 1636. Приховування, перекручення або відмова у поданні повної та достовірної інформації за запитами уповноважених осіб контролюючих органів 
Відмова у поданні повної та достовірної інформації, приховування або подання завідомо неправдивої інформації органам державної податкової служби ти митної служби за письмовими запитами їх посадових осіб щодо відомих особі обставин, що можуть бути використані у ході виконання покладених на органи державної податкової служби та митної служби завдань і функцій, тягне за собою накладення штрафу: 
на посадових (службових) осіб – від двадцяти до п’ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
на громадян, а також на громадян – підприємців – від п’яти до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Ті самі дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, тягнуть за собою накладення штрафу:
на службових осіб – від тридцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
на громадян, а також на громадян – підприємців – від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян";
доповнити частину першу статті 2342 після слова „пов’язані” словами „з приховуванням, перекручуванням або відмовою у поданні повної та достовірної інформації за запитами посадових осіб органів державної податкової та митної служби (стаття 1636 )”;
абзац двадцять шостий пункту 1 частини першої статті 255 викласти в такій редакції:
„органів державної податкової служби (частина перша статті 41 (у частині дотримання термінів та виплати у повному обсязі заробітної плати), статей 512, 1551, частина перша статті 156, статей 1631 – 1636, 164, 1641, 1645, 1772)”;
25) у Господарському кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 18 – 22, ст. 144; 2005 № 11, ст.205): 
після статті 55 доповнити новою статтею 551 такого змісту:
„Стаття 551. Фіктивна діяльність суб’єкта господарювання.
1. Діяльність юридичної особи визнається (є) фіктивною у випадку встановлення однієї з наступних обставин: 
- діяльність від імені такої юридичної особи та надання (підписання) документів, що підтверджують виконання господарських операцій, здійснювалася особами, які не уповноважені у законному порядку на здійснення такої діяльності (не призначалися на посади та не отримували повноважень від законних власників-засновників (керівників), або діяльність здійснювалася не встановленими особами (нереальні операції);
- юридична особа зареєстрована усупереч закону (реєстраційні документи визнано недійсними з моменту реєстрації (перереєстрації));
- у судовому порядку встановлено  відсутність фактичного місця ведення діяльності, не встановлені фактичні виконавці господарських операцій (нереальних правочинів).
2. Ознаки фіктивності, що дають підстави для звернення до суду про припинення особи, в тому числі визнання реєстраційних документів недійсними:
зареєстровано (перереєстровано) на недійсні (втрачені, загублені) та підроблені документи;
незареєстровано у державних органах, якщо обов’язок реєстрації передбачено законодавством;
зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам,  або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження;
зареєстровано (перереєстровано) та проваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників  та  призначених у законному порядку керівників”;
у статті 59: 
у частині першій слова „цим Кодексом” замінити словом „законами”; 
доповнити останнє речення частини сьомої після слів „запис вноситься” словом „лише”, а після слів „цього Кодексу” – словами „та подання головою ліквідаційної комісії або уповноваженою ним особою документів для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи або припинення діяльності фізичної особи – підприємця у порядку, визначеному Законом України ”Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців”;
доповнити друге речення частини п’ятої статті 60 після слів „у встановленому законодавством порядку” словами „з обов’язковою перевіркою органом державної податкової служби, у якому перебуває на обліку суб’єкт господарювання”;
у статті 239:
абзац четвертий виключити;
доповнити статтю частиною такого змісту:
„2. Адміністративно-господарські санкції у вигляді скасування державної реєстрації та ліквідації суб’єкта господарювання застосовуються до суб’єкта господарювання при обов’язковому попередньому повідомленні про їх застосування до органу державної податкової служби, у якому він перебуває на обліку, та з дотриманням норм статей 36-38 Закону України ”Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців”;
частину другу статті 241 викласти у такій редакції:
„2. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють правовідносини, у яких допущено правопорушення.
Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, податковими законами та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової та митної служби”; 
статтю 242 виключити;
доповнити статтю 250 частиною такого змісту:
„2. Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, податковими законами та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митної”;
26) у Цивільному процесуальному кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 2004 p., № 40 — 42; 2005 p., № 52, ст. 562; 2007 p., № 12, ст. 103):
доповнити частину першу статті 2 словами „а також з урахуванням положень Податкового кодексу України”;
у частині першій статті 81 слова “а також витрати, пов’язані з виготовленням та видачею копій судових рішень” виключити;
доповнити статтю 234 частиною такого змісту:
„5. Провадження у справах про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю щодо юридичних та фізичних осіб за зверненням органу державної податкової служби здійснюється з урахуванням положень Податкового кодексу України”.
27) у Кодексі адміністративного судочинства України (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 35—37, ст. 446; 2007 р., № 9, ст. 67):
доповнити частину другу статті 5 абзацом такого змісту: 
„Провадження у адміністративних справах у сфері податкових відносин здійснюється з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України”;
Доповнити статтями:
„Стаття 183-2. Особливості провадження у справах про застосування органами виконавчої влади до суб’єктів господарювання адміністративно-господарських санкцій.
1. Суд розглядає у порядку скороченого провадження (2 тижні) адміністративні справи щодо рішень органів державної влади про застосування адміністративно-господарських санкцій.
2. Про відкриття скороченого провадження суд виносить ухвалу, копія якої невідкладно надсилається відповідачу разом з копією позовної заяви та доданих до неї документів рекомендованим листом з повідомленням. В ухвалі в обов’язковому порядку вказується строк подання заперечення проти позову, а також наслідки неподання такого заперечення. Відповідач у триденний строк з моменту одержання такої ухвали та копій документів може подати заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову.
3. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про розгляд справи, не перешкоджає її розгляду.
4. Постанова складається та підписується у день її прийняття, а її копії не пізніше наступного дня надсилаються сторонами рекомендованим листом з повідомленням.
5. Постанова за наслідками скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку лише з підстав:
1) неотримання відповідачем ухвали про відкриття скороченого провадження із вказаними строком подання заперечення та наслідками його неподання;
2) невідповідності висновків суду, викладених у постанові, позовним вимогам.
6. Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, передбачених цією статтею, є остаточною. 
Стаття 183-3. Особливості провадження у справах щодо надання інформації про рух коштів, проведення інвентаризації
1. Суд у дводенний строк після надходження заяви розглядає за участю сторін заяву органу державної податкової служби та виносить постанову про відмову у задоволенні такої заяви або про задоволення такої заяви, якою зобов’язує банки та фінансові установи надати органу державної податкової служби інформацію про наявність та рух коштів на рахунках платника податку із зазначенням сум, призначень та підстав здійснення платежу, номерів рахунків контрагентів та їх назви (прізвище, ім’я, по батькові) і податкового номеру (реєстраційного номеру облікової картки платника податків), назву банку контрагента.
Рішення суду про задоволення вимог органу державної податкової служби щодо зобов’язання банків та фінансових установ надати інформацію органу державної податкової служби є остаточним і не підлягає подальшому оскарженню.
2. Суд у дводенний строк після надходження заяви розглядає за участю сторін заяву органу державної податкової служби та виносить постанову про відмову у задоволенні такої заяви або про задоволення такої заяви, якою зобов’язує платника податків провести інвентаризацію основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків готівки) та/або подати документи за результатами інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків готівки) органам державної податкової служби у термін не більше 10 днів з моменту винесення судом рішення.
Рішення суду про зобов’язання платника податків провести інвентаризацію основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків готівки), та/або подати документи є остаточним і не підлягає подальшому оскарженню.”
3. Копії судового рішення невідкладно видаються особам, які брали участь у справах даної категорії, або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.
Стаття 183-4. Особливості провадження у справах щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платників податків; щодо адміністративного арешту 
1. Суд у дводенний строк після надходження заяви розглядає за участю сторін заяву органу державної податкової служби та виносить постанову про відмову у задоволенні такої заяви або про задоволення такої заяви, якою зобов’язує:
банки та інші фінансові установи зупинити видаткові операції на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, крім сплати грошових зобов’язань та погашення податкового боргу;
платника податків виконати законі вимоги податкового керуючого, у строк до  двох робочих днів та не відчужувати майно, що є власністю такого платника податків, на період  застосування  права податкової застави та дня складення податковим керуючим відповідного документа, який підтверджує виконання платником податків законних вимог податкового керуючого; 
платника податків не відчужувати майно (у разі його наявності), що є власністю такого платника податків, на період до дня закінчення процедури оскарження грошових зобов’язань, визначеної Податковим кодексом, та/або погашення податкового боргу.
Рішення суду про задоволення вимог органу державної податкової служби є остаточним і не підлягає  подальшому оскарженню.
2. Суд не пізніше наступного робочого дня після надходження заяви розглядає за участю сторін заяву органу державної податкової служби та виносить постанову про відмову у задоволенні такої заяви або про задоволення такої заяви, якою зобов’язує банки та інші фінансові установи накласти адміністративний арешт на здійснення видаткових операцій за рахунками платника податків шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, на період дії адміністративного арешту майна такого платника податків, крім сплати грошових зобов’язань та погашення податкового боргу . 
Рішення суду про задоволення вимог органу державної податкової служби є остаточним і не підлягає оскарженню.
3. Суд не пізніше наступного робочого дня після надходження заяви розглядає заяву органу державної податкової служби про подовження строку адміністративного арешту майна платника податків та виносить постанову про відмову у задоволенні такої заяви або про задоволення такої заяви.
Рішення суду про задоволення вимог органу державної податкової служби є остаточним і не підлягає оскарженню.
4. Копії судового рішення невідкладно видаються особам, які брали участь у справах даної категорії, або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.
28) частину четверту статті 212 Кримінального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., № 25 – 26, ст. 131) викласти у такій редакції: 
„4. Особа, яка вчинила діяння, передбачені частиною першою, другою або третьою цієї статті, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона до притягнення до кримінальної відповідальності сплатила податки, збори, а також відшкодувала шкоду, завдану державі їх несвоєчасною сплатою, у тому числі фінансові санкціями, пеню у порядку, визначеному Податковим кодексом України.
Це правило не застосовується, якщо після звільнення від кримінальної відповідальності на підставі частини четвертої цієї статті особа повторно вчинить діяння, передбачене частинами першою, другою, або третьою цієї статті”;
29) У Кримінально-процесуальному кодексі України (Відомості Верховної Ради УРСР, 1961, №2, ст. 15):
перше речення частини першої статті 66 після слова “ревізій,” доповнити словами “перевірок контролюючими органами своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів ”;
пункт 11 статті 101 викласти у такій редакції:
“11) податкова міліція — у справах, що належать згідно із законом до її компетенції;”;
у статті 112:
у першому реченні частини четвертої після слова і цифр „статтями 216, 218” доповнити цифрами „219”. Відповідно у другому реченні даної частини після цифр „215,” цифри „219” виключити;
у частині п’ятій після слова і цифр „статтями 191” доповнити словами і цифрами „частиною другою статті 205”;
30) доповнити статтю 19 Закону України “Про органи реєстрації актів громадянського  стану” (Відомості  Верховної  Ради  України,  1994 р., № 14, ст. 78) частиною такого змісту: 
„Органи реєстрації актів громадянського стану, крім консульських установ і дипломатичних представництв України, подають органам державної податкової служби відомості про фізичних осіб для внесення або зміни таких даних у Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків. Відомості передаються у вигляді відповідних облікових карток за формою, встановленою центральним органом державної податкової служби України та погодженою з Міністерством юстиції України, у разі проведення реєстрації народження, смерті, видачі свідоцтв про народження (у тому числі повторних), проведення реєстрації чи видачі свідоцтв про реєстрацію інших актів громадянського стану, що пов’язані із зміною прізвища, імені, по батькові чи інших даних про фізичну особу, які включаються до Державного реєстру фізичних осіб – платників податків. Порядок взаємодії між органами державної податкової служби і органами реєстрації актів громадянського стану відповідно до Податкового кодексу України та цього Закону встановлюється Кабінетом Міністрів України”;
31) в абзаці шостому частини другої статті 3 Закону України „Про промислово-фінансові групи в Україні” (Відомості Верховної Ради України, 1996 р., № 23, ст. 88) слова „однієї тисячі розмірів установленого чинним законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на місяць” виключити;
32) у Законі України “Про місцеве самоврядування в Україні” (Відомості Верховної Ради України, 1997 р., № 24, ст. 170; 1998 р., № 48, ст. 292; 1999 р., № 41, ст. 372; 2001 р., № 9, ст. 39, № 32, ст. 172, № 49, ст. 259; 2004 р., № 19,  ст. 259,  № 23,  ст. 323;  2005 р.,  № 21, ст. 303,  № 49, ст. 519;  2006 р.,  № 16,  ст. 133):
у частині першій статті 26:
пункт 24 викласти у такій редакції:
“24) встановлення місцевих податків і зборів відповідно до закону”;
доповнити частину пунктом 54 такого змісту:
“54) затвердження порядку переміщення на штрафні майданчики  транспортних засобів, припаркованих не у спеціально відведених місцях для паркування транспортних засобів”;
доповнити пункт „а” статті 28 підпунктами такого змісту:
“7) прийняття рішень про розміщення об’єктів грального бізнесу з урахуванням вимог законодавства;
8) укладення з юридичними і фізичними особами договорів на справляння місцевих зборів, обов’язковість укладення яких установлена законодавством;
9) підготовка та затвердження переліку спеціально відведених місць для паркування транспортних засобів”;
доповнити пункт “а” статті 30 підпунктом такого змісту:
“14) узгодження з ринком паспортів ринку”;
у статті 69:
частину першу викласти у такій редакції:
“1. Органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України”;
частину другу виключити;
33) у Законі України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”   (Відомості   Верховної   Ради   України,   1999 р.,  № 42 – 43, ст. 378; 2002 р., № 17, ст. 117, № 33, ст. 235; 2004 р., № 22 , ст. 312; 2005 р., № 25, ст. 334; 2006 р., № 1, ст. 18):
преамбулу та текст Закону після слів „суб’єкт підприємницької діяльності” у всіх відмінках і формах числа доповнити словами „та неприбуткова організація” у відповідному відмінку і числі;
доповнити частину п’яту статті 31 після абзацу третього новим абзацом такого змісту:
„Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов’язаний у десятиденний строк після призначення звернутися до відповідного органу державної податкової служби та інших відповідних державних контролюючих органів для отримання довідок про відсутність заборгованості або про суми заборгованості з податків, зборів (обов’язкових платежів), включити суми такої заборгованості до реєстру кредиторських вимог у порядку, передбаченому статтею 15 цього Закону, та надати суду ці документи”.
У зв’язку з цим абзаци четвертий і п’ятий вважати відповідно абзацами п’ятим і шостим;
у частині четвертій статті 5 слова „благодійного чи іншого фонду” замінити словами „неприбуткової організації”;
Перше речення частини 5 статті 11 доповнити словами такого змісту:
	„а також зобов’язує про порушення справи про банкрутство повідомити органи державної податкової служби, Пенсійного фонду України, державних фондів соціального страхування”;
у статті 14:
доповнити статтю частиною четвертою такого змісту:
„4. Податки, збори, що нараховуються під час провадження у справі про банкрутство, сплачуються у порядку, встановленому Податковим кодексом України”; 
доповнити статтю після частини четвертої новою частиною такого змісту: 
„5. Вимоги поточних кредиторів можуть бути заявлені на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство”.
У зв’язку з цим частини п’яту – сьому вважати відповідно частинами шостою-восьмою;
доповнити частину сьому статті новим абзацом такого змісту:
„Розпорядник майна зобов’язаний у десятиденний строк після його призначення звернутися до органів державної податкової служби, Пенсійного фонду України, державних фондів соціального страхування, у яких боржник перебуває на обліку, для отримання довідок про відсутність заборгованості або про суму заборгованості за платежами, закріпленими за відповідними контролюючими органами, про податкові зобов’язання щодо яких проводиться процедура апеляційного узгодження, та про стан сплати податку з доходів фізичних осіб із сум доходів, нарахованих (виплачених) найманим працівникам, і включити суми такої заборгованості до реєстру вимог кредиторів.”;
частину першу статті 22 доповнити реченням такого змісту:
„Постанова про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури не пізніше наступного робочого дня з дати прийняття направляється до державного реєстратора”; 
абзац третій частини першої статті 23 після слів „що настав” доповнити словами „крім податків, зборів, що нараховуються під час реалізації активів, що включені до ліквідаційної маси”;
частину першу 1 статті 25 доповнити абзацом такого змісту:
„вживає заходів щодо повного проведення розрахунків банкрута з податків, зборів, обов’язкових платежів.”; 
частину восьму статті 30 після слів „цього Закону” доповнити словами „крім коштів, які сплачуються в рахунок податків, зборів, що нараховуються під час реалізації активів, які включені до ліквідаційної маси”;
абзац перший частини першої статті 31 після слів „майна банкрута” доповнити словами „крім коштів, які сплачуються в рахунок податків, зборів, що нараховуються під час реалізації активів, які включені до ліквідаційної маси”;
частину другу статті 51 доповнити абзацом такого змісту:
“З метою з’ясування вимог щодо внесення платежів, закріплених за відповідними контролюючими органами, податкових зобов’язань, щодо яких проводиться процедура апеляційного узгодження, та щодо сплати податку з доходів фізичних осіб із сум доходів, нарахованих (виплачених)найманим працівникам, голова ліквідаційної комісії (ліквідатор) зобов’язаний у десятиденний строк письмово повідомити про це органам державної податкової служби, Пенсійного фонду України, державних фондів соціального страхування, в яких боржник перебуває на обліку. До такого повідомлення додається копія відповідної ухвали, засвідчена судом.
Органи державної податкової служби, Пенсійного фонду України, державних фондів соціального страхування зобов’язані у десятиденний строк від дня надходження такого повідомлення подати голові ліквідаційної комісії (ліквідатору) довідку про відсутність вимог щодо внесення платежів, закріплених за відповідними контролюючими органами, податкових зобов’язань, щодо яких проводиться процедура апеляційного узгодження, та щодо сплати податку з доходів фізичних осіб із сум доходів, нарахованих (виплачених) найманим працівникам, або письмову заяву з вимогами до боржника та документи, що їх підтверджують, чи інформацію щодо проведення позапланової перевірки такого боржника та заявлення вимог щодо внесення платежів, закріплених за відповідними контролюючими органами, податкових зобов’язань щодо яких проводиться процедура апеляційного узгодження, та щодо сплати податку з доходів фізичних осіб із сум доходів, нарахованих (виплачених) найманим працівникам, після її закінчення. Голова ліквідаційної комісії (ліквідатор) зобов’язаний відповідно до вимог цього Закону протягом десяти днів розглянути вимоги зазначених кредиторів, письмово повідомивши про результати розгляду заявників та господарський суд.”;
	у статті 52 у частині першій після слів „відсутні за її” доповнити словами „місцем проживання або”;
доповнити частину абзацом такого змісту:
	“Копії ухвали господарського суду про порушення провадження у справі про банкрутство відсутнього боржника направляється судом сторонам та державному органу з питань банкрутства, а також органу державної податкової служби, органу Пенсійного фонду України, органам державних фондів соціального страхування, у яких боржник перебуває на обліку, і митному органу, у зоні діяльності якого розташований боржник, у строк, передбачений частиною першою статті 11 цього Закону.
  Орган державної податкової служби, орган Пенсійного фонду України, органи державних фондів соціального страхування, у яких боржник поставлений на облік, митний орган, у зоні діяльності якого розташований боржник, у десятиденний строк від дня надходження копію ухвали господарського суду про порушення провадження у справі про банкрутство відсутнього боржника письмово інформувати суд про відсутність у них вимог до боржника щодо податків, зборів, або про розпочате апеляційне узгодження податкового зобов’язання, або про неперерахування боржником до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб, нарахованих найманим працівникам, чи подають суду письмову вимогу до боржника щодо сплати податків, зборів разом з документами, що її підтверджують або письмове повідомлення про проведення перевірки боржника та про заявлення вимог до нього після закінчення такої перевірки. Крім того, зазначені органи письмово інформують суд про наявність у боржника майна чи про провадження боржником підприємницької діяльності або про місце проживання фізичної особи – підприємця чи місцезнаходження керівних органів боржника – юридичної особи, у разі наявності у них такої інформації, з наданням документів, що її підтверджують.”;
	частину другу статті 52 викласти у такій редакції:
	“2. Господарський суд у разі надходження від органів, зазначених в абзаці третьому частини першої цієї статті, інформації про:
   розпочате апеляційне узгодження податкового зобов’язання або письмового повідомлення про проведення перевірки боржника та про заявлення вимог до нього після закінчення такої перевірки відкладає розгляд справи до завершення зазначеного узгодження перевірки;
   відсутність у зазначених органів вимог до боржника щодо податків, зборів, або про неперерахування боржником до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб, нарахованих найманим працівникам, або про письмову вимогу до боржника щодо сплати податків, зборів виносить постанову про визнання відсутнього боржника банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру і призначає ліквідатором ініціюючого кредитора за його згодою, але не пізніше ніж у місячний строк з дня винесення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство.”;
частину четверту статті  виключити;
частину п’яту статті 52 після слів „кредиторів відсутнього боржника” доповнити словами „(у тому числі контролюючих органів, які здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю та повнотою нарахування податків і зборів)”;
частину шосту викласти в такій редакції:
„6. Господарський суд виносить ухвалу про припинення процедури ліквідації, передбаченої цією статтею, і про перехід до загальної процедури ліквідації, передбаченої цим Законом, у разі надходження від органів, зазначених в абзаці третьому частини першої цієї статті інформації про наявність у боржника майна чи про провадження боржником підприємницької діяльності або про місце проживання фізичної особи – підприємця чи про місцезнаходження керівних органів боржника – юридичної особи.”;
частину четверту статті 53 викласти в такій редакції:
“4. Керуючий санацією — керівник боржника зобов’язаний протягом 30 днів з дня винесення ухвали про порушення справи про банкрутство боржника і відкриття процедури санації опублікувати в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство боржника і відкриття процедури санації, письмово повідомити про це органам державної податкової служби, Пенсійного фонду України, державних фондів соціального страхування, в яких боржник перебуває на обліку, та подати докази опублікування і письмового повідомлення до господарського суду”.
34) у Законі України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності” (Відомості Верховної Ради України,  2000 р., № 36, ст. 299, № 45, ст. 377; 2005 р., № 17 – 19, ст. 267, № 26, ст. 357):
у пункті 29 статті 9 слова „організація та утримання тоталізаторів, гральних закладів” виключити;
частину другу статті 22 викласти у такій редакції:
„До суб’єктів господарювання за провадження господарської діяльності без ліцензії застосовуються фінансові санкції (штраф) у розмірі вартості відповідної ліцензії”;
35) У Законі України „Про платіжні системи та переказ грошей в Україні” (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., №  29, ст. 137):
1) Пункт 1.39 статті 1  викласти у такій редакції: 
 „1.39. списання без згоди клієнта банку – списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законодавством документів у випадках, передбачених законодавством України;”
2) У тексті Закону слова „примусове списання” в усіх відмінках замінити словами „списання без згоди клієнта банку” у відповідних відмінках.”
доповнити пункт 8.4 статті 8 абзацом такого змісту:
„Платіжні вимоги на перерахування податкового боргу у відповідний бюджет та/або державні цільові фонди, направлені органом державної податкової та митної служби, підлягають виконанню протягом одного операційного дня”;
36) частину четверту статті 40 Закону України „Про страхування” (Відомості Верховної Ради України, 2002 р., № 7, ст. 50) після слів „за страховою діяльністю” доповнити словами „а також органи державної податкової та митної служби у випадку подання їм інформації на запит, зроблений відповідно до положень Податкового кодексу України”;
37) у Законі України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців” (Відомості Верховної Ради України, 2003 р.,  № 31 – 32, ст. 263; 2006 р., № 27, ст. 234, № 37, ст. 310):
абзац 5 статті 1 викласти в новій редакції:
„Місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення основної діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснюється управління та  облік.”
  частину другу статті 4 доповнити абзацом 4 наступного змісту: 
„перевірку достовірності відомостей, що надаються державному реєстратору у комплекті документів ( у тому числі дореєстраційний візит за адресою, що зазначена як місцезнаходження особи, та отримання і аналіз необхідних даних, інформації відомостей з відповідних баз даних державних установ);
частину четверту статті 6 викласти у наступній редакції:
„На посаду державного реєстратора призначається особа, яка має вищу юридичну або економічну освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра або спеціаліста та стажем роботи за фахом у державній службі не менше одного року, або стажем роботи у інших сферах управління не менше трьох років,  пройшла стажування від трьох до шести місяців та була  атестована.”;
абзац третій частини четвертої статті 9 викласти у такій редакції:
„реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - реєстраційний номер облікової картки платника податків);
абзац третій частини четвертої статті 17 викласти у такій редакції:
„реєстраційний номер облікової картки платника податків; 
частину першу статті 19 доповнити абзацом такого змісту
„У разі зміни юридичною особою фактичного місця ведення основної діяльності чи розташування офісу, за адресою якого зареєстроване місцезнаходження юридичної особи, необхідно протягом 10 календарних днів надати державному реєстратору заяву про внесення змін та реєстраційну картку про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі.”;
останній абзац частини 12 статті 19 викласти в новій редакції:
„У разі повернення до державного реєстратора рекомендованого листа з відміткою відділення зв'язку про відсутність юридичної особи за вказаною адресою або неподання юридичною особою протягом місяця з дати направлення їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням з дати, яка вказана у повідомленні органу державної податкової служби, або запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу від дати, яка встановлена для чергового подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу.”;
абзац дев’ятий частини першої статті 36 доповнити словами:
„а також  про прийняття на строк 3 роки всіх господарських первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, бухгалтерської звітності, інших документів, пов’язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов’язкових платежів) за період 1095 днів, що передують даті останньої господарської операції.”;
в абзаці першому частини сьомої статті 36 слова „має право залишити” замінити словом „залишає”; 
частину третю статті 37 виключити;
у частині другій статті 38:
абзац другий після слів „що не можна усунути” доповнити словами „у тому числі реєстрація на втрачені, викрадені чи підроблені документи або передання юридичної особи у володіння та/або управління померлим, безвісно відсутнім, недієздатним особам або особам з обмеженою цивільною дієздатністю”;
доповнити частину абзацом такого змісту:
„юридична особа має ознаки фіктивності”;
у статті 42:
у абзаці першому частини першої слова „та має ідентифікаційний номер” виключити;
частина другу виключити. У зв'язку  з  цим  частини  третю – сьому вважати   відповідно частинами другою-шостою;
друге речення частини четвертої виключити; 
у статті 45:
частину першу викласти у  такій редакції:
„1. Зміни до відомостей про фізичну особу - підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі, а саме зміни щодо імені фізичної особи, місця її проживання, реєстраційного номеру облікової картки платника податків набирають чинності з дня їх державної реєстрації”;
абзаци шостий частини другої виключити
абзац другий частини четвертої виключити. У зв’язку з цим абзац третій вважати абзацом другим;
доповнити частину другу статті 46 абзацом такого змісту:
„фізична особа – підприємець має ознаки фіктивності”;
у тексті Закону слова „ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків” у всіх відмінках та числах, „ідентифікаційний номер фізичної особи - підприємця - платника податків”, „ідентифікаційні номери платників податків”, „ідентифікаційних номерів” замінити словами „реєстраційний номер облікової картки платника податків” у відповідних відмінках та числах;
38) частину восьму статті 6 Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., № 15, ст. 232) після слів “у випадках, передбачених” доповнити словами “Податковим кодексом України та”;
39) У Законі України „Про Національний архівний фонд та архівні установи” (Відомості Верховної Ради України, 1994, № 15, ст. 86):
	абзац третій статті 32 доповнити словами „(усі первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, бухгалтерську звітність та інші документи, пов’язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов’язкових платежів) за період 1095 днів, що передують даті останньої господарської операції –  протягом трьох років від здачі в архів, документи про нарахування та виплату заробітної плати найманим працівникам – протягом семидесяти років).”;
40) У Законі України „Про інформацію” (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 48, ст. 650; 2000 р., № 27, ст. 213; 2002 р., № 29, ст. 194):
	статтю 18 доповнити абзацом такого змісту „податкова інформація”;
	доповнити статтею 251 такого змісту:
	„Стаття 251. Податкова інформація.
Податкова інформація – сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб’єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на органи державної податкової служби завдань і функцій.
Захист податкової інформації гарантується державою.
Порядок надання та отримання податкової інформації органами державної податкової служби визначається Кабінетом Міністрів України.
Орган державної податкової служби не несе відповідальності за оприлюднення інформації про платників податків, якщо таке оприлюднення здійснено без згоди органів державної податкової служби. 
Система податкової інформації, її джерела та режим визначаються Податковим кодексом України та іншими нормативна-правовими актами.”
	абзац сімнадцятий статті 30 доповнити словами „а також є необхідною для контролю за дотримання податкового, бюджетного та валютного законодавства.”
в абзаці сьомому  у статті 37 після слів “або нормативними актами” доповнити словами “, крім випадків, коли така інформація вимагається за письмовим запитом контролюючого органу у межах компетенції щодо здійснення податкового, бюджетного та валютного контролю”;
абзац восьмий  статті 37 викласти у такій редакції:
“інформацію фінансових установ, підготовлену для контролюючих органів, крім випадків, коли така інформація вимагається за письмовим запитом контролюючого органу для здійснення податкового, бюджетного та валютного контролю.”;
41) У Законі України “Про державну статистику” (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., № 43, ст. 362; 2009 р., № 30, ст. 416): 
абзац третій частини другої статті 22 викласти у такій редакції:
“інформацію щодо назв, адрес, номерів телефонів, видів діяльності, загальних сум заборгованості із виплати (нарахування) заробітної плати підприємств, установ і організацій, якщо інше не передбачено законодавством;”;
42) У Законі України “Про цінні папери та фондовий ринок” (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 31, ст. 268): 
в абзаці четвертому пункту 1 статті 42 після слів “внутрішніх справ,” доповнити словами “органів державної податкової служби”;
в абзаці третьому пункту 1 статті 45 після слів  “службових обов’язків” доповнити словами “, посадовими особами органів державної податкової служби”.
43) Закон України „Про виконавче провадження” доповнити статтю 3 пунктом 11 наступного змісту:
„11. Рішення органів державної влади про стягнення адміністративно-господарських санкцій.”;
  44) У Законі України „Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” (Офіційний вісник України 2007 р., № 44, ст.1771; 2008 р., № 1, ст.1):
Частину другу статті 2 викласти у такій редакції:
„Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю, контролю за дотриманням бюджетного і податкового законодавства, контролю за проведенням готівкових розрахунків та касових операцій, за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, використанням державного та комунального майна, банківського і страхового нагляду, інших видів спеціального державного контролю за діяльністю суб’єктів господарювання на ринку фінансових послуг, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, під час проведення процедур, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також оперативно-розшукової діяльності, дізнання, прокурорського нагляду, досудового слідства і правосуддя”;
45) у Цивільному кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40 - 44, ст. 356):
Статтю 93 викласти у новій редакції:
„Місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення, управління та облік.”
статтю 234 доповнити  частиною такого змісту:
„3. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами”; 
статтю 657 після слів “державній реєстрації” доповнити знаком та словами “, крім договорів купівлі - продажу майна, що перебуває в податковій заставі. ”
частину другу статті 1071 після слів “між банком і клієнтом” доповнити словами “, та у випадках, визначених законом”;
у частині другій статті 1072:

у підпункті 1 слова “а також вимог про стягнення аліментів” замінити словами “вимог щодо стягнення аліментів, грошових коштів за розрахунковими документами, що передбачають платежі до бюджету”;
підпункт 4 виключити;
у підпункті 5 слово “п’яту” замінити словом “четверту”.

________________